134 K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



Squamce angnstffi triangulares iinbricatte, pilis crassis 

 nigris apice gracilibus vitreis sparsis — densiusculis et glan- 

 dulis ± cerinis brevibus et brevissimis immixtis viilgo sparsis 

 obtectee; exteriores breves subacutte efloccosit' v. fioccis soli- 

 tariis circa basin et margines adspersse; supcriorcs a basi 

 latiore sequaliter in apicem acutiiiseulum — acutum angustatte; 

 superiores tegentes totse atrovirides, interiores ssepins magis 

 aciita; in dorso usque ad apicem atrovirides v. fuscovirides, 

 in marginibus sordide virescentes. 



Calathium luteum 2ö — 30 mm. latum. Ligidce apice glabrse. 

 Stylus luteolus — inconspicue livescens. 



Habitnellt utmärker sig denna form förnämligast genom 

 högväxt och rak stjälk, ytterst långa blad af gulaktigt grön 

 färg, rikblomstrig, jämntoppad vippa och gula stift. 



De allra nedersta, basala bladen, hvilka vid blomnings- 

 tiden i allmänhet äro vissnade, äro som hos andra rigida 

 proportionsvis bredast, i allmänhet allångt lansettlika med 

 största bredden ofvan midten, afsmalnande till ett vingadt 

 skaft, trubbiga, svagt tandade. De närmast följande 1 — 2 

 bladen, hvilka sitta på nedre tredjedelen af stjälken, hafva 

 kortare skaft, afsmalna plötsligt i båda ändarna, men äro för 

 öfrigt utefter större delen af sin längd nästan af samma bredd. 

 En m. e. m. bandlik form hafva också de midt på stjälken 

 fastade oskaftade bladen, men dessa hafva vid basen nästan 

 samma bredd som vid midten och afsmalna långsamt till en 

 föga hvass spets. Äfven de öfre i braktéer öfvergående bladen 

 äro i förhållande till sin långsträckta form föga skarpt spet- 

 sade. Tandningen är hos alla bladen gles och grund. Hos 

 de största på stjälkens nedre hälft fastade bladen utgöras 

 tänderna till stor del endast af små uddar till ett antal af 

 två eller tre i nedre delen af hvar bladkant, så att bladet 

 till de öfre två tredjedelarna är helbräddadt. Hos de öfre 

 bladen äro tänderna jämförelsevis större och klolikt krökta 

 men sitta som hos de förra endast på bladets nedre del, stun- 

 dom knappt upptagande fjärdedelen af längden. 



Vippan är mångl^lomstrig med de flesta korgarna ställda 

 i samma plan högt öfver primärkorgen på det korta akladiet. 

 Skaften äro fina, nedtill svagt bågböjda, men i öfrigt raka 

 och ej mycket utstående, gråaktiga af ludd samt för öfrigt 

 bärande enstaka eller närmare holken strödda, rakt utstående 



