loG K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



och mellersta stjälkbladen äro alltid bredast vid eller nära 

 midten och af smalna mot båda ändarna; äfven de öfre bladen, 

 som hafva sin största bredd nära basen, utmärka sig genom 

 smal vidfästning och frånvaron af öronflikar vid basen. Alla 

 bladen äro jämförelsevis obetydligt och mjukt håriga, till 

 färgen mörka, någon gång litet hnmaldigt anlöpta samt tun- 

 nare än hos flertalet rigida. Karaktäristiska äro de öfversta 

 bladen och braktéerna genom sin långt utdragna helbräddade 

 och sy Ih vassa spets. Dessa blad hafva för öfrigt en tydlig 

 benägenhet att ända från basen förblifva helhräddade och 

 plana, hvaremot de öfre bladen hos andra rigidumformer 

 ofta hafva en bred, vågig och djupt tandad bas. 



Blomställningen är smal, och korgarna sitta på korta 

 skaft hopade i spetsen af utdragna smala grenar, stundom 

 starkt närmade eller delvis hopväxta. Hos fåblomstriga indi- 

 vid med 4 — 5 korgar kan det hända, att längsta skaftet är 

 blott 1 cm. 



De egendomliga hal f klot for mig a holkarna, som icke äro 

 det minsta hopsnörda på midten, äro proppfulla med blommor 

 (som hos H. villosiflorum Dahlst. & Magns.) och ej sällan 

 sprängda, så att blommorna delvis utträda på ena sidan, och 

 merendels äro ligiderna oregelbundet utbildade, riktade hit 

 och dit. Kalatierna äro också små, 20 — 25 mm,, sällan större. 

 Primärholkarna ha vanligen något större dimensioner än de 

 de af Stenström anförda måtten, nämligen i Dalarne omkring 

 6 (—6,5) mm. bredd och 10 ( — 10,5) mm. längd. Hos exemplar 

 från Ofvanåker i Helsingland var däremot bredden 4,5 — 5 

 mm. och längden omkring 8 mm., men här var hela vippan 

 illa utbildad, t. ex. genom feJslagning af en stor mängd korgar. 



Märklig är de köttigt nakna holkfjällens nästan svarta 

 färg, hvilken vanligen sträcker sig ända upp i spetsarna och 

 ut i yttersta kanterna. Hos exemplar från Dalarne och Hel- 

 singland har jag alltid funnit fjällen trubbiga, t. o. m. bredt 

 rund trubbiga; något spetsigare fjäll äro anmärkta från Värm- 

 land (af Stenstr.), och själf har jag i Västmanland sett former, 

 som i den riktningen ganska märkbart afvika från den van- 

 liga typen. 



De egendomliga styfva, vinkelrätt utspärrade håren eller 

 borsten, som sällan alldeles saknas på akladiet, äro stundom 

 rikt utvecklade på alla korgskaften och öfre grenarna, i hvil- 

 ket fall sannolikt patologiska orsaker föreligga. 



