]42 K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



bredd och vippans storlek, men är lätt igenkänd och utgör den 

 området mest kännetecknande af alla rigidumartade former. 

 Hos små individ är stjälken späd och nedom midten långt 

 och tämligen tätt hårig, hos gröfre individ blir stjälken ned- 

 till slutligen träaktigt hård samt röd och föga hårig. Ofvan 

 midten träifas endast enstaka och korta hår, hvaremot stjärn- 

 luddet är tämligen rikligt. Ännu mer är detta fallet i vip- 

 pan, i det de tjocka holkskaften äro gråhvita af tätt ludd. 



De lökgröna, fasta och tjocka, jämförelsevis breda bladen 

 äro karaktäristiska genom sin benägenhet för veckning. Det 

 gäller särskildt de mellersta och öfre stjälkbladen, hvilka 

 vid basen äro m. e. m. båtformigt hopvikta och i öfrigt oregel- 

 bundet vågiga, veckade eller vridna. Tandningen är lik- 

 formig och stel. Hos de mellersta bladen sitta på hvar sida 

 några få klolika eller skärformiga likformigt framåt krökta 

 tänder eller flikar, åtskilda af i allmänhet tydligt konvexa 

 mellankanter. Hos de ofvan midten sittande bladen äro tän- 

 derna starkt närmade till den breda basen, från hvilken bla- 

 det löper ut i en lång, helbräddad, tämligen skarp spets. De 

 nedre m. e. m. bredt lansettlika bladen äro merendels ej tyd- 

 ligt spetsiga. 



Blomställningen är ofta fåblomstrig och enkel med föga 

 utstående korgskaft. Då den är mer sammansatt, är den i 

 alla fall smal i följd af de långa och fåblomstriga grenarnas 

 riktning. Sällan nedstiga några grenar så långt som till 

 stjälkens midt. Blomställningen är sålunda äfven kort. 



Redan habituellt utmärker sig holken genom sina breda 

 fjäll och sin upptill ljusgröna färg. Den tjocka, tvära, mörk- 

 gröna basen kontrasterar mot den öfre ljusare delen. Alla 

 fjällen äro trubbiga och ovanligt breda (intill 2 mm.) och 

 förefalla genom nästan fullständig brist på stjärnhår köttiga. 

 Beklädnaden, som är föga märkbar, utgöres af fina, medel- 

 långa, glest strödda, föga utstående hår och vanligen vid 

 basen något tätare, ganska korta, ljusa, tilltryckta — ut- 

 .stående glandier samt i fjällens spetsar en föga synlig kort 

 och fin koma. Endast de yttersta fjällen pläga hafva enstaka 

 stjärnhår vid sin bas eller i kanterna. 



Kalatierna äro radierande och vida, intill 40 mm. Stif- 

 ten hos hufvudformen alltid brungröna. 



