4 JÖNSSON, FÄRGBESTAMNINGAR FOR SKILDA VÄXTFORMER. 



lika litet om klorofyllets direkta ingrepp uti dissociationen 

 af de ursprungliga komponenterna till assimilaten som om 

 detsammas roll såsom ett led uti organiseringsprocessen. Så- 

 som en öfvergående teori kan man väl med skäl betrakta 

 uppfattningen af klorofyllet såsom ljusskärm, liksom Timir- 

 jASEw's förklaring af den gröna klorofyllfärgens sensibila- 

 toriska verkan vid assimilationen står öppen till diskussion. 

 Ett torde dock vara temligen säkert, och det är, att den gröna 

 färgens relativa intensitet måste anses såsom en direkt indi- 

 kator för den lifaktighet, som innebor hos de ifrågavarande 

 kloroplasterna, förutsatt naturligtvis, att dessa senare äro 

 fullt lifskraftiga och ej på något sätt nedstämda eller neu- 

 traliserade i sin verksamhet.^) Otvetydigt angifver en kloro- 

 plast med högre färgton och mindre halt af inblandade gula 

 färgämnen en högre lifskraft än samma kloroplast med 

 mindre utpreglad grön färg och större mängd af karotinartade 

 ämnen. Under sådana förhållanden bör det helt visst erbjuda 

 särskildt intresset att använda det kolorimetriska förfarings- 

 sättet såsom gradmätare för klorofyll. 



En hvar har sig väl bekant den skiftning i grönska, 

 som karakteriserar växtligheten under olika växtperioder, 

 under vår, sommar och höst. Från vårens spädaste grönska 

 genomlöpas i allmänhet alla färgnyanser till högsommarens 

 eller höstens vanligen mera djupt gröna färger. Stundom 

 fortsattes färgförändringen år från år, hvarpå den vinter- 

 gröna floran lemnar oss exempel. Hos vissa växter är färg- 

 förändringen mera genomgripande; hos andra är densamma 

 mindre iögonfallande. I vissa tillfällen fortgår den under 

 större delen af växtperioden; i andra fall afslutas den på 

 jemförelsevis kort tid. Vissa växtarter ega från början en 

 mera i gult eller gulgrönt stötande färgton, under det andra 

 knappast hinna genomlöpa den ljusare delen af den gröna 

 färgskalan. Mången växt kläder sig i rödt, och stundom 

 döljes den gröna färgen under hela växttiden under ett rödt 

 färghölje. Vanligast är, att den röda färgen så småningom 

 viker för den normala gröna. Och höstens mångskiftande 

 bladverk är allt för väl kändt för att behöfva närmare 

 framhäfvas här. 



') Jmfr t. ex. Paladdin. W., Einfluss cl. Concentratioa d. Lösungen auf 

 d. Chlorophyllbildung in etiolirten Blättern (Ber. d. d. bot. Ges., Bd. XX, 1902). 



