12 JÖNSSON, FÄKGBESTÄMNINGAR FÖR SKILDA VÄXTFORMER. 



lämna ledning för efteriindersökningar. Börja vi uppifrån, möta 

 oss således i främsta rummet fullmogna blad af våra vanliga 

 träd och buskar i allmänhet samt särskildt nämnvärda: blad 

 af bok, alm, lind, hassel m. 11. Afvenledes komma vissa ört- 

 artade dikotyler, vissa hel- och halfgräs, åtskilliga liljeväxter 

 m. fl. högt upp i serien. Man kan uppskatta den färgnyans, 

 till hvilken dessa växter nå i berörda afseende, i medeltal 

 till N:o 801, 802 i den gulgröna färgskalan — naturligtvis 

 med användning af förut angifven qvantitet af material och 

 af extraktionsvätska. I vissa fall t. ex. för blad af Sanibu- 

 cus niger, Buxus scmpervirens, Daphne al^nniim, Asaruni eu- 

 ro2)ceum, Corydalis nohilis, Heracleum sp. m. fl. stiger färg- 

 styrkan ända upp till N:o 803, 804 i samma färgskala. 

 Exempel på något ljusare färgton inom det gulgröna fältet 

 lemna oss bland många andra växtformer sukkulenterna, hafs- 

 strandsformer, ljusformer af Luzida pnlosa., Sfellaria Holostea 

 m. fl. I paritet med dessa senare komma för resten ej så få 

 monokotyler. Ännu lägre faller färgen för sädana växtarter som 

 Mahonia Aqiiifolium, Larix europcea m. fl. Särdeles svaga voro 

 färglösningarne för vissa epifyter och med dem jemförliga 

 växtformer: sådana som Begonia Bex, B. coralUna m. fl., åt- 

 skilliga Pep)eromia- och Cypripedium-aTter, Vcmda multiflora 

 m. fl.; medan klorofyllösningar af andra liknande former, 

 såsom Oncidium, Billbergia-8LrieT, Medinilla, Cryptanthus, 

 Fij)er-SirieT m. fl. voro starkare färgade.^) 



Stor omvexling gör sig, som vi se, gällande bland de 

 olika fanerogamerna. Men vi halva å andra sidan ingen an- 

 ledning att frånkänna representanter från kryptogamernas 

 område samma omvexling. Denna genomgående vexling i 

 klorofyllstyrka pä samma mängd växtväfnad i fullmoget 

 skick skönj es också ofta för blotta ögat om också ej alltid. 

 Ytterst beror densamma, såsom lätt begripligt är, på de 

 skiljaktiga lefnadsförhållandena. Att färgstyrkan hos ett 

 Idadorgan ej alltid framträder i sin fulla styrka för ögat 

 ligger deri, att färgen ej sällan dämpas af den höljande 

 epidermis eller af specielt skyddande element eller inrätt- 



*) Den hos åtskilliga af dessa växter förekommande vattenväfnaden af- 

 lägsnades, så vidt möjligt var. i vissa fall före afvägningeu och extraktionen 

 för att tillse, i hvad mån dennas närvaro inverkade på extraktets färg. Färg- 

 ton och färgstyrka förblef densamma med afräkning af den knappt bestäm- 

 hara afmattning. som måste hlifva en naturlig följd af vattenväfnadens rjvan- 

 titativa inliytande. 



