BIHANG TILL K, SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 8. 13 



ningar i det klorofyllförande organet. Äfven medverkar här- 

 vid klorofyllkornens läge i klorofyllcellerna. Kort sagdt, 

 bladets cellstrnktur och inre byggnad öfver hufvud äro i detta 

 fall bestämmande faktorer, hvilka ej få förbises. 



Denna sälnnda påvisbara olikhet i klorofyllstyrkan be- 

 lyses emellertid ännn bättre, om vi särskilja de i råkloro- 

 fyllet ingående gula och gröna färgkomponenterna. Om den 

 gröna genom benzin separerade vätskan vilja vi i detta 

 sammanhang endast säga så mycket, att den, såsom natur- 

 ligt är, får en djupare färgton än den råklorofyllet egde före 

 separeringen. Afvenledes bör framhållas, att den verkliga 

 gröna färgen hos svagt grönfärgade organ först på detta 

 sätt kommer till sin rätt och kan uppskattas, under det den- 

 samma annars före afskiljningen något täckes af den inblandade 

 gula färgen. Denna senare är åter intressant i så hänseende, 

 att den närmar sig de gula nyanserna uti oliv- och myrten- 

 grönt, i samma mån som den ursprungliga klorofyllvätskan 

 är djupare grön. Ju svagare deremot den ursprungliga 

 klorofyllösningen är, desto närmare kommer man det ljusare 

 bruntoliv med tendens åt mörkare orange, eller också föres 

 man in på ljusare former af kejsarrödt. Stundom har den 

 gula lösningen en till det gulhvita i orange stötande färg- 

 nyans (Oncidium)', vid andra tillfällen påminner samma lös- 

 ning om de svagare graderna af eosinfärg (Billherf/ia palUdi- 

 flora, Crypiantlius). Såsom regel gäller i allmänhet, att den 

 gula färgen öfvergår uti mjölkhvitt eller uti ljusare grader 

 af orange-serien hos epifyter eller med dem biologiskt för- 

 vandta växtformer. Hos hafsstrandsformerna, t. ex. Calile 

 m. fl., ligger det gula också nära det hvita eller det gul- 

 hvita. 



Vi torde längre fram fä anledning att närmare diskutera 

 denna rika färgvexling åt skilda håll hos den gula färgdelen 

 af råklorofyllet. För tillfället påpeka vi endast, att den- 

 samma otvetydigt tillkännagifver förhanden varon af skilda 

 former af karotinämnen så vida de öfver hufvud få, alla 

 eller delvis, hänföras till karotinet såsom dess förvandta. 

 I hvad män de stå uti något genetiskt samband med det 

 egentliga klorofjdlet kan här ej afgöras, dä detta ej kan 

 falla inom ramen för dessa våra undersökningar. Förnekas 

 kan emellertid icke, att förhållandena tyckas peka åt detta 

 häll. Intressant är det i hvarje fall, att karotinämnenas färg 



