K) JÖNSSON, FÄRGBESTÄMNINGAR FÖR SKILDA VÄXTFORMER. 



Ungefär samma utvecklingsgång karakteriserar bland 

 andra Coryhis fuhidosa, Bctula aJba, Salix-SirteT, Quercus 

 ui. fl. äfven med afseende pä tidsutdrägt. Hos Tilia ocb Ll- 

 miis upphinnes maximum i färgstyrka tidigare. I samband 

 härmed genomlöpa de separerade färgkomponeterna uti kloro- 

 fyllet sin utvecklingsskala hastigare, fast i samma fotspår 

 vi sett markera utvecklingen hos Fagus. Mycket svag början 

 och mycket sen utbildning har klorofyllet hos t. ex. Fraxirnts: 

 samma anmärkning kan göras om de åriga bladen hos Ma-. 

 honia Aquifolium och framförallt hos Larix euvopcea och 

 Berberis viilgaris, då färgstyrkan sträcker sig föga utöfver 

 de svagare färgvariationerna af oliv- eller myrtengrönt. 

 Samtidigt får den gula färgen i angifna fall, hvad man 

 också på förhand kunde vänta sig, en djupare gul timbre, 

 som löper upp till N:o 832, 834 i orangeskalan. 



En jemförelsevis snabb utveckling har den gröna färgen 

 hos blad af t. ex. Eihcs alpinnm och Samhucus iiiger och sa 

 snabb, att den har uppnått sin höjdpunkt redan i slutet af 

 juni om ej förr. Också kommer färgnyanseringen temligen 

 omedelbart in på den för kraftigt klorofyll normerande delen 

 af den gulgröna färgskalan. Färgen stiger äiVenledes högt, 

 så att vi ur anteckningarne kunna notera N:o 802 och N:o 

 803 i gulgrönt redan så tidigt som den '2Q juni; samtidigt 

 har den gula färglösningen hunnit öfver till N:o 75;"), 756 i 

 höstbladgrönt, hvilken färggrad väl kan betraktas såsom den 

 högsta för denna klorofyllets färgkomponent. 



En på yttre växtlighetsförhållanden grundad hastig till- 

 växt och mognad hos assimilationsorganen möter oss äfven 

 bland de alpina växterna, hvarpå vi haft åtskilliga bevis. 

 Klorofyllstyrkan har också i dessa fall varit ovanligt hög. 



Med hänsjai till de dikotyla örtartade växternas blad 

 har klorofyllet genomgående visat sig behöfva vida kortare 

 tid för sin utveckling än hvad som är fallet med de träd- 

 artade växternas blad. Ettåriga former utmärka sig isyner- 

 het i detta hänseende, liksom åtskilliga monokot3der; såsom 

 särskildt anmärkningsvärda hafva vi antecknat bland andra 

 Heracleum sihiricmti, Adoxa niocJtatellina, Anemone nemorosa, 

 Conv allaria sp., Narcissus poeficus, Ornithogalum pyrenaicum, 

 Dactylis och Baldingera, Poa m. fl. Hastigheten i bladmog- 

 nad och deremot svarande ökning i klorofyllfärg är olika, 

 ej blott hos mera vidt skilda växtformer och växtgrupper 



