\ 



BIHANG TILL K. SV. YET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. IH. N:0 8. 17 



utan ger sig tillkänna äfven hos närstående arter af samma 

 slägte. Sålunda hinna bladen af Daplme Mesereum sin fulla 

 klorofyllutveckling först med ingången af juli månad och 

 stundom ännu senare, fastän de framkomma tidigt nog; 

 bladen af D. alpinum hafva deremot genomlupit klorofyllets 

 utvecklingsskala före juli, ehuru desamma utvecklas åtskilligt 

 senare. 



Af visst intresse för studiet af här afhandlade förhållan- 

 den är klorofvllets färgförändring hos flerparbladiga blad af 

 t. ex. Äilanthus, Fterocarija samt Juglans. Som bekant ut- 

 vecklas bladen hos nämnda, ett sydligare klimat egentligen 

 tillhörande växtarter jemförelsevis sent och fortfara att växa 

 långt ut pa eftersommaren och blifva också i följd häraf 

 ganska sent färdiga. Hela den utvecklingsprocess, som till- 

 kommer bladet såsom ett helt betraktadt, återspeglas hos de 

 olika gamla bladparen på samma sätt som hos ett enskildt 

 blad med hänsyn till klorofyllfärgens nyansering. De olika 

 utvecklingsfaserna kunna derjemte undersökas och bestämmas 

 samtidigt. Extraktet af de yngsta bladparen har en något 

 sotig färgskiftning, hvilken här liksom öfverallt, der något 

 sådant förekommer, helt visst framkallas af en viss halt af 

 garfsyreämnen i förening med ett svagare eller starkare ut- 

 veckladt rödt färgämne. Hufvudfärgen kommer derigenom 

 att ligga på gränsen till den brungråa färgskalan. Genom 

 benzolseparering häfves emellertid denna färgstöring. Den 

 till en början på lägre trappsteg å den gröngula färgskalan 

 befintliga lösningen stegras för benzolklorofyllet från yngre 

 till äldre bladpar i stigande följd från bladets topp till dess 

 bas. Då halten af rödt färgämne stannar i alkohollösningen 

 tillsammans med den gula färgen kommer denna att stanna högt 

 upp i mörkare orange (N:o 835 — 837); härifrän sker emellertid 

 sänkning, i samma mån den gröna färgen ökas i kraft tills N:o 

 833 i orange, der höstbladets färgnyans också till slut utm^amar. 



Äfven i de fall, dä man, såsom hos det monokotyla bla- 

 det med utpreglad, typisk basipetal tillväxt, kan mera be- 

 stämdt och beqvämt uppdela bladet på tvären efter åldern 

 hos dess olika delar, går förändringen i klorofyllextraktets 

 färg hand i hand med utvecklingsförhållandena; samma an- 

 märkning kan göras beträffande klorofyllets färgkomponenter. 

 Delas ett dylikt blad på tvären (t. ex. Hemerocallis graminea) 

 i trenne eller ännu flera delar och behandlas på vanligt an- 



