BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. W.O 8. 19 



nära.^) Från N:o 1120 i olivbrunt gick färgstigningen i 

 grönt samma väg för båda; men stigningskiirvan visade sig 

 afgjordt starkare för det gröna bladet. När detta senare 

 hunnit sitt maximum med N:o 800, 801 i den gulgröna ska- 

 lan i början af augusti hann det röda bladet samma färg- 

 grad först mot slutet af samma månad. Regressen på hösten 

 inträdde ungefär samtidigt för båda och slutade på ungefär 

 samma färgnummer i orange. 



Liknande voro de resultal, hvartill Corylus tuherosa ledde; 

 dock var differensen här något större för de båda bladformerna. 

 Detsamma kan äfven sägas om de till jemförelse upptagna 

 båda arterna af Fritnus, P. Pissardii och P. florihuncla af 

 hvilka den förra som bekant eger röda och den senare rent 

 klorofyllgröna blad. 



På liknande sätt ställa sig förhållandena med sådana 

 assimilerande organ, som i yngre stadier äro mer eller mindre 

 röd- eller gulfärgade i följd af lägre temperatur på våren, 

 då en nedsättning af cellverksamheten sker och andra vägar 

 för kemisk omsättning delvis åtminstone inslås för att på 

 detta sätt höja motståndskraften. Den separerade kloro- 

 fyllfärgen af rödfärgade blad låg efter, som man kunde vänta, 

 på samma gång färgstigningen försiggick hastigare hos de 

 rent gröna bladorganen. Härpå särskildt undersökta arter 

 tillhörde slägtena Bhns och Pceonia. 



Detsamma var också fallet med de för lägre temperatur 

 utsatta rodnande bladen af Cotoneaster under vår och höst. 

 AzoUa ger oss äfvenledes en god belysning i fråga med den 

 färgförändring, som vanligen åtföljer temperaturvexlingen 

 under höstens dagar, då klorofjdlets gröna färgnyans sänkes 

 samtidigt med att bladen rödfärgas. 



Ännu mera i ögon fallande och tillika särdeles instruk- 

 tiva äro klorofyllextraktförsöken med blad, som ej afsluta 

 sin tillvaro med en sommars växttid utan fortlefva under 

 mera än en vegetationsperiod. Bland mera kända vinter- 

 gröna växtformer anföras arter af .slägtet Biixus, af hvilken 

 B. sempervirens med ända till 6 års gamla blad, hemtade 

 från ett och samma växtindivid särskildt undersökts. Då 



') För att göra jemförelsen så vidt möjligt bevisande separerades de 

 båda färgdelarne på vanligt sätt ur den ursprungliga klorofyllösningen; häri- 

 genom aflägsnades den röda färgdelen jemte den gula, så att komparationen 

 endast kom att gälla den gröna delen i klorofyllet. 



