20 JÖNSSOX, FÄRGBESTÄMNINGAR FÖR SKILDA VÄXTFORMER. 



och då upprepade färgundersökningar stälde sig i hufvudsak 

 på följande sätt. Till en början låg det unga bladets 

 separerade gröna färgkomponent vid N:o 1,123, 1,124 i det 

 olivbruna fältet. Under första sommaren stegras den gröna 

 färgen alltjemt, så att densamma vid årets slut kinner öfver 

 första graderna af den gulgröna färgskalan (N:o 764, 765). 

 Under derpå följande sommar stiger färgintensiteten till 

 N:o 799, 800 på samma färgskala. Först mot slutet af tredje 

 året upphinnes maximum i färgstyrka, N:o 803, 804 i gul- 

 grönt. Under fjerde året brukar föga ändring i färg ega 

 rum; med femte och sjette lefnadsåret sänkes färgen deremot 

 till lägre grader af samma färgskala, N:o 796, 794. 



I samma riktning gingo försöksresultaten för lUx Äqui- 

 folium, Vaccinium Vitis idcea, FJwdodendron punctatiim, Pinus 

 austriaca, Hedera HeJix, Veronica arborea m. fl. Tidpunkten 

 för den maximala färgstyrkan är naturligtvis ej lika; tvärtom 

 råder härutinnan temligen stor vexling. Men genomgående 

 karakteristiskt är, att denna tidpunkt ej inträffar förr än 

 tidigast under andra växtperioden. Ilex hade den förlagd 

 till tredje året under det Vaccinium har den under andra 

 året. Hos Pachysandra procumhens upphör färgstegringen 

 under början af andra året, hvarefter regress inträder. På 

 samma sätt förhålla sig Iheris sempervireus m. fl. liksom de 

 på hösten sist utvecklade bladen af Asariim europoium, hvilka 

 ofta öfvervintra. Öfvervintrande blad af Polypodium och 

 Scolopendrium följa samma lag och många andra här ej upp- 

 räknade växter med dem. 



Med hänsyn till den separerade gula kounDonenten gjorde 

 sig samma utvecklingsgång gällande, som vi vid upprepade 

 tillfällen haft anledning påpeka, och ega vi uti dess färg- 

 förändringar ett godt kreterium för graden af kloro- 

 fyllstyrka hos den gröna vätskekomponenten. Färgnyanse- 

 ringen tager sin början i orangeserien, öfvergår till lägsta 

 graden af oliv- eller höstfärg samt till svagaste gulgrönt 

 och hamnar vid inträdande återgång uti orange, dit klorofyll- 

 lösningen i sin helhet också slutligen kommer vid bladets 

 bortdöende. 



Naturligt är, att äfven mindre differenser i färg, fram- 

 kallade af yttre eller inre påverkningar af mera öfvergående 

 natur, kunna förekomma vid sidan om här ofvan påvisade 

 förändringar i klorofyllhalt, hvilka förorsakas af mera genom- 



