22 JÖNSSON, FÄRGBESTÄMNINGAR FÖR SKILDA VÄXTFORMER. 



I mera divergenta fall torde det ej falla sig svårt för ett 

 vid mikroskopet mera vandt öga att påvisa en mot vexlande 

 halt af klorofyll svarande olikhet i bladstruktur; tvärtom. 

 I dylika tillfällen vittnar den inre byggnaden ganska på- 

 fallande om samhörigheten mellan klorofyllhalt och inre 

 utbildning af den näringsberedande väfnaden. Vi skulle 

 kunna enklast hänvisa till den anatomiska litteratur, som 

 sysselsatt sig med beskrifning af rent anatomiska för- 

 hållanden. Vi fästa emellertid särskild uppmärksamhet på 

 den typiska palissadväfnad, som kännetecknar våra träd och 

 andra starkt grönfärgade växter af örtartad natur, och ställa 

 gentemot denna den påfallande svaga utveckling öfverhufvud 

 samma väfnad får hos epifyter och dessa närstående växt- 

 former. Medan palissaden i förra fallet upptager en god del 

 af mesofyllet och eger ett häremot svarande antal kloroplaster 

 reduceras den i senare tillfället stundom till en enda rad af 

 celler med kloroplaster endast i ena hälften af cellernas inre 

 (t. ex. blad med vattenväfnad m. fl.). Tydligt är, att kloro- 

 fyllstyrkan under sådana omständigheter blir en annan och 

 svagare i sistnämnda fallet, äfven om kloroplasternas mindre 

 antal — något som ej sällan plägar vara förhållandet — 

 skulle delvis uppvägas af storleken och en möjligen dernied 

 förenad högre individuell färgintensitet. Andra likadana 

 exempel skulle kunna framdragas, hvilka visa en tydlig re- 

 lation mellan den anatomiska strukturen i bladet och den 

 klorofyllmängd, som finner sitt uttryck uti den framstälda 

 klorofyllösningens styrka. 



Till motsvarande resultat komma vi också, när vi rikta 

 blicken på den karakteriserande anordning och utbildning af 

 celler och väfnader, hvilka hafva sig uppdraget att fungera 

 såsom bärare af de mer eller mindre starkt färgade kloro- 

 plasterna hos blad af olika ålder och yttre beskaifenhet o. s. v. 

 Granska vi närmare den utveckling väfnaderna i bokbladet 

 undergå, märka vi att den troget åtföljes af förändringar i 

 klorofyllfärg. Hos det unga bladet är diflPerentieringen af 

 de olika väfnaderna som vanligt föga genomförd. Den mar- 

 keras starkare så småningom och synes så till vida genom- 

 förd, som väfnaderna få sin typiska form ungefär vid den 

 tidpunkt, då bladverket börjar antaga sin bekanta mörkare 

 färgton. Den slutliga utbildningen af de olika klorofyll- 

 cellerna medhinnes dock ej förr än i slutet af juli eller i 



