BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 8. 27 



assimilaten kunna i ett fall vara bortförda ur, i ett annat 

 fall vara upplagrade i bladet, beroende på tillgång och efter- 

 frågan. Isynnerhet blir jemförelsen vansklig, i fall de jem- 

 förda talen ligga hvarandra för nära, så att differensen närmar 

 sig gränsen för den vanliga analyslatituden. Men äfven om 

 man antager, att assimilaten eller oorganiska salter kunde 

 bestämmas i ett särskildt moment, då inre och yttre om- 

 ständigheter stälde sig lika för de båda jemförelseleden, får 

 man ej med säkerhet uttrycket för den verkliga energien. Så- 

 lunda kan bland annat anhopning af assimilat i kloroplaster 

 och i bladväfnad nedsätta assimilationsförmågan och i samman- 

 hang härmed försvaga klorofyllstyrkan. ^) Fasthålla vi åter 

 vid mera extrema fall, herrskar en afgjord öfverensstämmelse 

 mellan klorofyllhalt och halt af torrsubstans. Vi finna så- 

 lunda antecknad en torrsubstans af i medelfel 40,5 % för träds 

 blad, hvilkas klorofyllhalt i fullmoget stadium angaf en 

 färg, motsvarande N:o 801 — H04 i gulgröna färgskalor, medan 

 motsvarande procent för de svagt grönfärgade epifyterna och 

 liknande växtformer upptages i medeltal till endast 7,5 %. 

 Synnerligen belysande är, att torrsubstansen hos undersökta 

 Pe2)erom i a-arter var i genomsnitt räknadt 7,9 % under det 

 densamma hos undersökta Py^^r-arter uppgick till 22,7 %; hos 

 förstnämnda var klorofyllösningen mycket svag, hos de sist- 

 nämnda var den deremot jemförelsevis stark. I allmänhet 

 måste man dock tills vidare med försigtighet upptaga dylika 

 vigtsbestämningar, som vi för afsedt ändamål utfört, allden- 

 stund hittills alltför många outredda inverkande faktorer 

 spela in. Emellertid vilja vi ej underlåta att framhålla den 

 olika hastiga stegring i torrsubstansmängd, som förekommer, 

 samt brytningen i kurvor för samma stegring vid tidpunkten 

 för bladets mognad och vid tidpunkten för den maximala 

 klorofyllhalten. Möjligt är att denna kurvbrytning står 

 i orsakssamband med afslutad nybildning i bladet och 

 assimilatens aflägsnande ur bladväfnaden till andra delar af 

 växten. 



') Herzog. R. o., Studien iib. Chlorophyllassimilation, 1st. MittheiL 

 (Zeitschr. fiir physiol. Ghemie, Bd. XXXV, 1902). Jmfr för öfrigt den ut- 

 redande och litteraturhistoriska framställning Pfefper häröfver afgifvit i sin 

 Pflanzenphysiologie, 1897. pag. ,304 o. f. 



