8 A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 



utan i stället skref Potates-Solan, efter det nybildade svenska 

 släktnamnet Solan för Solanum. 



Såsom mycket betecknande för den Liljebladska metoden 

 må vidare anföras hans uppställning af släktet Vaccinium 

 med arter: 



Vaccinium, Vaksin, Odon, Lingon etc. 



F. Myrtillus (Blåbärs-Vaksin). 



V. uliginosum (Odon-Vaksin). 



V. Vitis idcea (Lingon-Vaksin). 



V. Oxycoccus (Tran-Vaksin). 

 Med fog kan sägas, att Liljeblads försök att införa den 

 binära nomenklaturen för de svenska växtnamnen till full 

 evidens ådagalagt, att densamma endast delvis lämpar sig 

 för vårt språk. Han åstadkom genom sitt förfaringssätt åt- 

 skillig oreda, och hans försök att bilda släktnamn genom 

 försvenskning af de latinska blef icke utan beklagansvärd 

 efterföljd. sBillberg i Svensk Botanik», säger Elias Fries, 

 »dref denna riktning till karrikatur. Han ville förkasta alla 

 svenska namn och införa de latinska med stympadt uttal; så 

 kallar han Hafre för Avén, Smultron för Frågar, Säf för 

 Scirp.» I fråga om Liljeblad fordrar dock rättvisan det er- 

 kännandet, att flere af hans nj^bildade artnamn äro ganska 

 betecknande. Dessutom anför han äfven arternas provins- 

 namn, i de fall, då sådana förekommo. 



De verklige botanici synas hafva förhållit sig afvi- 

 sande med hänsyn till de Liljebladska namnen. Anders Jahan 

 Retzius använde dem icke i sin Flora oeconomica (1806). »Så 

 länge», säger han i förordet till sitt arbete, på tal om de 

 svenska namnen, »örtsläkten icke äro så fullkomligen stad- 

 gade, att ingen förändring därmed kan ske, utan, som ej 

 sällan händer, en eller flere arter af den ena föras till ett, 

 af en annan till ett annat släkte, gifva sådana ändringar 

 anledning till villa för de i botaniken okunnige». De svenska 

 namn, som af Retzius anföras, gälla endast arterna, och inga 

 nybildade namn förekomma, ty »om jag äfven gifvit dem, 

 hade dessa varit mera okända än de latinska». 



Liksom Retzius lämnade äfven C. J. Hartman de Lilje- 

 bladska namnen utan afseende. »Svenska namn», säger han 

 i förordet till första upplagan af Handbok i Skandinaviens 

 flora (1820), »har författaren blott anfört vid de växter, som 

 ega ett någorlunda öfver hela riket eller på sin ort allmänt 



