BIIIANG TIIL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 9. 13 



jämte det någon gång inträffar, att olika arter genom förbi- 

 seende erhållit samma namn. 



Krok ocli Almquists svenska flora för skolor bör här 

 äfven anföras, enär den i allmänhet upptager goda svenska 

 artnamn i enlighet med växternas verkliga benämningar. 

 I femte upplagan (1893) äro dock åtskilliga namn hämtade 

 ur förslaget till Landtbruksstyrelsens »normalförteckning», hvil- 

 ket kanske icke i hvarje fall varit lyckligt. I en under- 

 ordnad fråga är jag dock af annan mening än de båda för- 

 fattarne, men då denna vidröres längre fram, kan den här 

 förbigås. 



Det har icke varit min afsikt att här anföra hvartenda 

 arbete, innehållande svenska växtnamn, utan jag har inskränkt 

 mig till de viktigaste. Till dem, som redan omnämnts, må 

 dock fogas några provinsfloror, af hvilka flere innehålla afse- 

 värda bidrag till kännedomen om de svenska växtnamnen. 

 Redan E. Fries har framhållit C. G. Kröningsswärds Flora 

 dalecarlica (1843), såsom upptagande en mängd i Dalarne 

 brukliga namn. Af andra provinsfloror vill jag blott anföra 

 Skånes flora af N. Lilja, första upplagan 1838, andra upp- 

 lagan 1870, hvilken senare upptager svenska namn, däribland 

 många nybildade, j)å alla arter. I förordet till denna senare 

 framhåller författaren, att en svensk lärobok i örtkunskapen 

 framför allt bör hafva svenska örtnamn, i all synnerhet efter 

 de uppslag E. Fries häruti gifvit. »På hans anmodan är jag 

 också den förste, som konsekvent genomfört denna metod, 

 upptagande svenska namn, mestadels efter prof. Fries' nomen- 

 klatur, med de latinska namnen inom parentes^. De nybildade 

 artnamnen äro dock ofta mindre lyckade, och som författaren 

 för desamma i de flesta fall sökt använda en binär nomen- 

 klatur, blifva de onödigt långa, ty äfven dä blott en enda 

 art förekommer, tillägges densamma två namn, t. ex. Tandrot 

 (Dcntaria) med arten Rosen Tandrot (I), hulhifera L.) o. s. v. 

 Första upplagan, som icke upptager svenska namn på släk- 

 tena, men anför sådana jämte provinsnamn endast pä de arter, 

 som verkligen äga dylika, har därföre för studium af växt- 

 namnen ett vida större intresse. 



Att här anföra de arbeten inom landtbrukslitteraturen, 

 där de odlade eller för landtbrukaren nyttiga växterna samt 

 ogräsen upptagas under svenska namn, skulle föra mig all- 

 deles för långt och är ej heller behöfligt. Jag vill dock ej 



