16 A. G. NATHORST. SVENSKA VÄXTNAMN. 



hela vårt land, och efter hvilket Linné gifvit arten dess 

 latinska benämning (Rihes nigriim), förkastas emellertid 

 utan vidare af Lanrell, »emedan dessa bärs vanliga benäm- 

 ning Svarta vinbär måste öfverföras på Rihes caucasicum, 

 som är en verklig och mycket beaktansvärd vinbärsart»; 

 hvad vi hittills kallat Svarta vinbär skulle i stället heta 

 Tistron.^ Laurell synes icke hafva betänkt, att om den 

 kaukasiska arten verkligen behöfver ett svenskt namn, så 

 är det väl i all rimlighets namn riktigare att gifva den- 

 samma ett nybildadt sådant, t. ex. Kaukasiskt vinbär, i stället 

 för att usurpera ett gammalt och häfdvunnet, af våra förnämsta 

 botaniska auktoriteter godkändt namn på en svensk art. I 

 :^Folkskolans vän» 1901, n:r lo, sid. 159, lämnar samma för- 

 fattare följande motivering: »De s. k. svarta vinbären (af 

 Ilihcs nigrum L.) äro nämligen hvarken alltid svarta^ eller 

 någonsin vinbär i egentlig mening, hvaremot det finnes en, 

 ännu föga känd A^erklig vinbärsart {Rihes caucasicum Bieb., 

 också kallad R. Biehersteinii), hvars till färgen svarta bär 

 smaka som vanliga röda vinbär». Sålunda: på grund af att 

 i Kaukasus finnes en »ännu föga känd» art med svarta bär, 

 skall den svenska artens svenska namn förkastas! Då kunde 

 man lika gärna yrka på förkastande af namnet Rödklöfver, 

 ty det finnes utländska arter med mera rent röda blommor 

 än dennas. Men lyckligtvis är det inom den botaniska 

 vetenskapen allmänt öfverenskommet, att det en gång gifna 

 namnet skall bibehållas, äfven om det skulle innebära någon 

 mindre oegentlighet. Utan en dylik regel vore all namn- 

 gifning omöjlig, så länge icke alla världens arter äro kända. 

 Och om det fölle någon in att vilja öfverflytta namnet Ri- 

 hes nigrum på den kaukasiska arten, skulle denna åtgärd 

 mötas af den skarpaste protest från alla botanister; men 

 hvad annat är det Laurell gör, då han till sistnämnda art 

 öfverför det urgamla svenska namnet Svarta vinbär? 



Man tycker måhända, att jag uppehållit mig för länge 

 vid Laurells anförda arliete, men det har skett därför, 

 att det synes vara genom honom, som det Liljeblad-Bill- 



^ Det kan vara intressaut nog att i detta sammanhang erinra därom, 

 att samma författare några år förut påyrkade ett helt annat, nybildadt 

 namn, nämligen Svarthärsrips (F. Laurell, Beskrifning öfver växter af- 

 bildade på de väggtatior, hvilka genom K. Ecklesiastikdepartementet hällas 

 folkskolorna tillhanda. Första häftet. Stockholm 1883). 



- Hvarför kallades de då Svartbär af Laurell 1883? A. G. N. 



