BIHANfi TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28 AFD. III. N:0 9. 19 



kunnige», som biträdt vid uppgörande af normal förteckningen, 

 använda alla densammas namn. I det af Th. Fries utgifna 

 arbetet »Människans inflytande på vårt lands vegetation» 

 (1895) har jag sålunda med tillfredsställelse antecknat så- 

 dana namn som Dufkulla, Tranbär, Ängull, Svarta vinbär, 

 Pestilensrot, Kalmusrot, Stormhatt, Snärjgräs, Kvickrot, 

 Bolmört i stället för »normalförteckningens» Skogsstjärna, 

 Tränjon, Dun, Tistron, Rödskråp, Kalmus, Hätta, Snärjmära, 

 Åkerkvicka, Griftbolma respektive. Ja, fastän ändelser på 

 -rot i »normalförteckningen» uttryckligen förkastas, finnas på 

 samma rad som Pestilensrot äfven Ålandsrot och Mästerrot. 

 Tyvärr innehåller dock samma arbete andra namn, h vilka 

 öfverensstämma med »normalförteckningens >. 



Hvad vi genom »normalförteckningen» vunnit är en namn- 

 förbistring värre än någonsin. Ty beklagligen hafva åtskilliga 

 landtbraksförfattare användt dess namn. Man kan, ju icke 

 hos dessa förutsätta någon på egna studier grundad sakkun- 

 skap i ämnet, och det är därför mindre underligt, att de tagit 

 »normalförteckningen» för god, hvarjämte mångas ställning till 

 Landtbruksstyrelsen kanske gjort dem därtill nödda och 

 tvungna. ^ 



Mera förvånande för att icke säga sorgligt är att samma 

 förteckning kunnat tagas till rättesnöre i en af en verklig 

 botanist utgifven svensk Hora, såsom skett i L. M. Neumans 

 Sveriges Flora (1901). »Svenska släkt- och artnamn», säger 

 författaren i förordet, »hafva införts med ledning af Landt- 

 bruksstyrelsens normalförteckning; då emellertid en del släk- 



1 Folkskolorna stå ju ej under Landtbruksstyrelsen, men dem har folk- 

 skoleinspektören Laurell tagit om hand. I en uppsats af denne om »Färentuna 

 skolträdgård* i »Folkskolans vän» för den 27 mars 1901 (n:r lo) läses näm- 

 ligen följande uppmaning (eller föreskrift); »Växter, som finnas upptagna i 

 K. Landtbruksstyrelsens t Normalförteckning öfver svenska växtnamn-^, böra 

 etiketteras med de namn, som i detta arbete iorklaras vara de riktiga», .... 

 »Om sålunda vid folkskolorna allmänt funnes välordnade skolträdgårdar och 

 växterna i dessa voro försedda med prydliga etiketter, som angåfve deras 

 rätta svenska namn, så skulle i fråga om dessa namn snart vinnas den enhet- 

 lighet och reda, som så väl behöfvas, och som nämnda normalförteckning 

 afser att främja.» 



Man har naturligtvis icke rättighet att antaga annat, än att d:r Laurell 

 verkligen önskat den enhetlighet och reda, hvarom han talar, och att han 

 själf tror, att »normalförteckningen» bidrager att främja en sådan. Faktiskt är 

 emellertid förhållandet det motsatta, i det att just genom hans egna ar- 

 beten och »normalförteckningen» den största hittills någonsin rådande oreda 

 i fråga om växternas svenska namn uppkommit. Och detta just vid en tid- 

 punkt, när de af E. Fries förordade, i allmänhet förträffliga namnen höllo på 

 ätt blifva allmänt antagna. 



