20 A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 



ten och många arter saknas i densamma, hafva vi, ehuru 

 utsikten att i ett dylikt företag tillfredsställa allas smak 

 är mycket liten, nödgats upptaga flera gamla eller bilda 

 nya namn.» Den oriktiga uppfattningen, att de svenska 

 växtnamnen äro en smaksak, förklarar ju till en viss grad, 

 att >^normalförteckningen» tagits till rättesnöre. Men denna 

 uppfattning visar också, att författaren icke själf studerat 

 frågan. Jag erinrar åter om hvad E. Fries yttrar: »Det är 

 en mycket lätt sak att gifva nya och träffande namn; men 

 grunda de sig icke på historisk forskning, trogen uppfatt- 

 ning af det äldre språket och den vårt folk medfödda natur- 

 åskådning, äro de utan allt värden- 



Detta arbete visar för öfrigt den ofvan antydda olägen- 

 heten, som vidlåder det binära nomenklatursystemet, när 

 släktenas begränsning växlar. I »normalförteekningen» upp- 

 föres t. ex. Tripleurospermum inodorum med det svenska 

 namnet Baldersbrå. Hos Neuman föres denna art till släktet 

 -iMatricaria., Kamill» och erhåller »följdriktigt» det samman- 

 satta och oriktiga svenska namnet Baldersbrå-kamill. 



Det under namnet Kvickrot allmänt kända besvärliga 

 ogräset uj)ptages i »normalförteckningen» under släktet i>Agro- 

 Xjyriim, Kvicka», såsom A. repens med det nybildade och orik- 

 tiga svenska namnet Akerkvicka. Af Neuman föres arten 

 till släktet »Triticum, Hvete», såsom T. repens, Kvickhvete. 

 Flera exempel skulle kunnat anföras, men de nu omnämnda 

 ådagalägga, att Neuman lika litet som Landtbruksstyrelsen 

 tagit hänsyn till den af E. Fries skarpt prononcerade for- 

 dran: »Framför allt fordrar folkspråket oföränderlighet, obe- 

 roende af botanisternas ständigt växlande åsikter.» En annan 

 af E. Fries' föreskrifter är den, som fordrar: »att icke för 

 systematiska följdriktigheten låta förleda sig att förkasta 

 redan i språket allmänt antagna namn.» Ehuru »normal- 

 förteckningen» ofta nog bryter häremot, vågar den dock 

 icke förkasta ett så allmänt namn som Malört, hvilket där- 

 för fick utgöra ett af de uppställda reglernas många undan- 

 tag. Men hos Neuman är detta en öfvervunnen ståndpunkt; 

 eftersom släktet Artemisia kallas Bynke, upptages arten A. 

 Ahsinthhmi »systematiskt följdriktigt» såsom Malörtsbynke. 

 För att genomföra ett misslyckadt och felaktigt system skulle 

 sålunda ett bevisligen minst 500 år allmänt användt svenskt 

 namn utan vidare gifvas till spillo! 



