26 A, G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 



att kommitterade »med stor och berömvärd pietet sökt undan 

 glömskan rädda det dyrbara arfvet af våra förfäders uråld- 

 riga växtnamn». Detta synes verkligen vara anmälarens 

 allvar, men då han såsom exempel bland andra uppräknar 

 Try, Rast, Mara, Glis, Grlim, Tolta, Fibla, hvilka alla sedan 

 gammalt finnas i Hartmans och andra Horor, är det svårt att 

 förstå, på hvad sätt Landtbruksstyrelsen gjort sig förtjänt om 

 desamma. Hvad särskildt Fibla angår, så har ju Landtbruks- 

 styrelsen tvärtom förkastat detta namn hos de flesta släk- 

 ten, i hvilka det förut ingått, och endast bibehållit det för 

 Arnica. Hvaruti pieteten i dessa fall skulle bestå, är där- 

 för svårt att fatta. Ej bättre bär det till, då anmälaren 

 såsom exempel på »normalförteckningens» förträfflighet anför 

 namnen på Rörsläktets a.rter, om hvilka han säger: »idel 

 korta, välklingande och betecknande namn>. Ty af de sju 

 arter, som anföras, har Landtbruksstyrelsen endast gifvit 

 namn åt en eller högst två, och vid den ena af dessa har 

 det skett med förbiseende af prioritetsrätten. Öfriga namn 

 äro gifna af Linné, Wahlberg och Nyman, men ingalunda af 

 Landtbruksstyrelsen. Att anmälaren finner vederbörande 

 hafva lyckats »förvånande väl» vid bildandet af nya namn, 

 må ju vara hans ensak, men nog är det i alla fall förvå- 

 nande, att såsom exempel härpå bland andra finna anförda 

 Välla och Svärdla i st. f. Vallört och Svärdslilja, hvilka senare 

 användts i flera hundra år. Dock — äfven för E-ob. T. före- 

 faller ett och annat nytt namn »något egendomligt», hvar- 

 jämte han framhåller inkonsekvensen däraf att Kovall för- 

 kastas på grund af dess påstådda ljudlikhet med Konvalje, 

 under det att så likljudande namn som Hafver och Hafre 

 m. fl. bibehållas. 



Huruvida Landtbruksstyrelsens »normaJförteckning» haft 

 att glädja sig åt offentligt erkännande från annat håll än 

 F. U., H. J. Dfdt, Rob. T. samt Neuman, har jag mig icke 

 bekant. Såsom synes vittna de tre förres anmälningar därom, 

 att de ej tillräckligt studerat hithörande litteratur. Detta 

 kan ju ej heller begäras af icke-fackmän, och till deras ur- 

 säkt, att de det oaktadt yttrat sig i frågan, må väl lända, 

 att de naturligtvis icke kunnat antaga, att Landtbruks- 

 styrelsen skulle släppa ut ett arbete, som icke var fullgodt. 



A andra sidan har »normalförteckningen» från kompetent 

 håll varit utsatt för en förkrossande kritik. Såsom redan 





