BIHANG TILL K, SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 9. 35 



Påståendet jitt »uormalförteckmiigen» följt de principer, 

 som omfattats af Linne' och E. Fries. 



I inledningen till »normalförteckningen» säges i fråga 

 om grnndprincipen för växternas namngifning följande: 



»Med hänsyn till det sätt, h varpå växternas svenska 

 namn rätteligen böra vara bildade, torde det enda riktiga 

 vara att använda den s. k. binära nomenklaturen. Därför 

 har såsom norm för bildande — eller rättare i de flesta fall 

 utväljande — af namnen omfattats den af Linné först upp- 

 ställda och sedan af Elias Fries, Liljeblad^, m. fl. (för att ej 

 tala om den framstående tyske språk- och naturforskaren 

 Grassman) följda regeln för växternas såväl vetenskapliga 

 som inhemska benämningar. Såsom grundprincip har alltså 

 uppställts, att Jwarje växtslälite slmll äga sitt särshilda, det- 

 samma ensamt tillkommande namn, och likaledes att hvarje 

 växtart shall hafva sitt eget, särshUda namn, hvilJcet bildats 

 på det sätt, att det ord, som heteeltiar arten, sättes framför 

 och förenas med släJctnamnct . 



Af denna framställning kan väl den utanför stående svår- 

 ligen tro annat, än att såväl Linné som Elias Fries äfven 

 för växternas svenska namn uteslutande användt den binära 

 nomenklaturen; och i sin uppsats i St. Dågbl. för den 13 

 nov. 1N1)4 framhåller A. Lyttkens upprepade gånger, att 

 man följt Linnés metod. Såsom ofvan redan påvisats, följde 

 Linné den binära nomenklaturen i fråga om de svenska 

 namnen endast i de fall, när de redan befintliga namnen 

 icke lade något hinder i vägen därför, medan han i öfriga 

 fall icke använde densamma. Metoden kunde tillämpas, då 

 han gaf svenska namn åt växter, som förut icke ägde sådana, 

 eller angående hvilka de svenska namnen voro sväfvande, 

 såsom gräs och halfgräs. Det kunde däremot aldrig falla 

 honom in att för den systematiska följdriktighetens skull 

 förändra ett enda svenskt namn, och han hade ju öfver hufvud 

 taget inga svenska släktnamn. 



Alldeles samma principiella ståndpunkt intogs, såsom vi 

 ofvan sett, af E. Fries. Redan i sitt andra arbete angående 

 de svenska växtnamnen betonar han ju, att man får »icke 



^ Skulle väl licta Liljoblad, Elias Fries. A. ii. N. 



