BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 9. 5Ö 



af honom intet svenskt namn, medan Liljeblad benämnde den 

 Kvick-elm, likaså Retzius. Wahlberg, som, i likhet med föl- 

 jande författare, hänför arten till släktet Triticum, använder 

 såväl Hnndelm som Hundhvete, hvilken senare benämning 

 adopteras af Nyman. Krok & Almquist använda (det nybil- 

 dade) Lundhvete, medan »normalförteckningen», som hänför 

 arten till släktet Agropyrum, har Lundkvicka, och Neuman, 

 som åter upptager den under Triticiim, har Lundhvete. Här 

 har samma art sålunda ändrat namn från -elm genom -hvete 

 till -kvicka och åter till -hvete, för att nu icke tala om den 

 emot prioritetslagarne stridande förändringen Hund- till Lund-. 

 Nu är det att märka, att »normalförteckningens» begränsning 

 af släktena visst icke torde b af va utsikt att mer än andra 

 blifva beståndande, h varjämte den i några fall redan torde 

 få anses såsom mindre lämplig. Jämföra vi släktbegräns- 

 ningen i densamma med den, som finnes hos Krok & Alm- 

 quist eller Hartman, så skall man i många hänseenden finna 

 afvikelser. Såsom exempel må några jämförelser anställas 

 med Krok & Almquists flora i fråga om gräsen. Ägropy- 

 rum, Kvicka, hos »normalförteckningen», faller hos Krok & 

 Almquist under Trificum, Hvete; Bromus, Jjostsi iinåeT Festuca, 

 Svingel; Catahrosa, Täppa under Glyceria, Gryne; Äiropsis, 

 Smile under Aira, Tada; Apero, Kosa under Agrostis, Hven. 

 Skulle man nu här förfara enligt »normalförteckningens» 

 grundprincip, så att släktnamnet skulle bilda slutordet i 

 artnamnet, blefve det sålunda omöjligt att använda samma 

 namn i »normalförteckningen» som hos Krok & Almqvist 

 eller tvärt om. För att arterna skulle kunna bibehålla dem 

 tillkommande namn, blefve det nödvändigt att antingen göra 

 undantag från grundprincipen eller ock att kringgå den- 

 samma genom införandet af undersläkten och dessas mot- 

 svarande svenska namn samt låta hufvudsläktet förblifva 

 utan. Krok och Almquist hafva i allmänhet följt det enda 

 rätta förfaringssättet, nämligen att låta arternas namn i 

 dylika fall förblifva oförändrade, medan »normalförteckningen» 

 ej skyr att ändra dem, detta utan att betänka, att de syste- 

 matiska åsikterna, för att använda E. Fries' ord, »alltjämt 

 växla». Lika riktigt som det sålunda är, då Krok & Alm- 

 quist kalla de förut till Eirum hänförda, men nu såsom Vicia 

 tetrasperma och hirsuta upptagna arterna Sparflins och Duflins, 

 lika oriktigt är det, då »normalförteckningen» med samma 



