BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 9: N:0O 2, 9 
titeter nitrososvafveljernkalium, för att höra till den egentliga 
reaktionen, utan snarare bero på fällningens benägenhet att 
sönderdelas; vid sönderdelning med tillbjelp af en redan med 
vätesvafla mättad syra blef någon gasutveckling icke längre 
märkbar, hvadan reaktionen måste anses bestå endast i utbyte 
af kalium mot väte. Utfällningen kunde ej fortgå till syrans 
neutralisering, emedan i dylikt fall nitrososvafveljern lätt åter- 
bildades. Det i början gulhvita, efter några sekunder bruna och 
slutligen mörkbruna pulvret uttvättades med vätesvaflevatten 
under luftens utestängande så vidt möjligt, till dess svafvel- 
syran blifvit fullt aflägsnad. 
Fällningens beståndsdelar funnos vara jern, svafvel och 
qväfoxid. 
Vid förvarimg i luften sönderdelades pulvret serdeles 
hastigt, afgaf vätesvafla och betäcktes på ytan af rödbrunt jern- 
oxidhydrat. Under vatten kunde det deremot förvaras 1 flera 
timmar och sönderdelades endast långsamt, hvarvid vattnet 
erhöll en svagt gulaktig färg. Med kokande vatten inträdde 
en häftig reaktion, vätesvafla utvecklades rikligen under stark 
skumning, det förut bruna pulvret antog ett svart, nästan me- 
tallglänsande utseende, hvarjemte vätskans färg alltmera mörk- 
nade, tills den slutligen blef svartbrun. Efter filtrering och 
afdunstning utkristalliserade svarta prismer, 1 yttre egenskaper, 
löslighet o. s. v. fullkomligt liknande nitrososvafveljern. 
Denna reaktion gaf således förklaring på Roussins iakt- 
tagelse angående en syras inverkan på nitrosulfure sulfuré de 
fer et de sodium i kokning, hvilken inverkan lika fullständigt 
framkallas endast af kokande vatten på mnitrosulfure sulfuré 
de fer. För att öfvertyga mig derom, att ensamt den högre 
temperaturen vid vattens närvaro åstadkom sönderdelningen, 
anställde jag flera försök, hvilka ständigt gåfvo samma resultat: 
det bruna pulvret meddelade kallt vatten endast en svagt gul 
färg utan märkbar gasutveckling, hvaremot detsamma, imfördt 
i kokande vatten, genast förorsakade häftig utveckling af väte- 
svafla och delvis löste sig till en starkt färgad mörkbrun vät- 
ska. En så lätt inträdande sönderdelning torde snarast finna 
sin förklaring i antagandet af nitrososvafveljernväte såsom ett 
sulfhydrat, hvars motsvarande sulfanhydrid vore det metalliskt 
glänsande svarta pulver, som ännu efter långvarig kokning 
med vatten återstod och hvars identitet med Roussins »nitro- 
sulfure de fer» torde vara sannolik. Oförklarad blir dock, 
