ERE fr 
BIHANG TILL K. SV: VET.-AKAD. HANDL. BAND: 0. N:0 2, 13 
vid dess framställning ur nitrososvafveljern blifvit afskildt I 
form af jernoxidhydrat, skulle således äfven nitrososvafveljern 
kunna återbildas. Ammoniakens frånvaro vid denna regene- 
rering, men bestämda uppträdande vid nitrososvafveljernkaliums 
framställning, syntes dock medföra en betänklig motsägelse, som 
åter rubbade hypotesen om H,N 1 nitrososvafveljern. Dessa 
talrika återbildningar af det ursprungliga saltet, hvilka dels 
hänvisade på närvaron af H,N, dels förblefvo oförklarliga utan 
antagande af kalium i samma salt, voro således till en början 
mera egnade att framkalla nya svårigheter med hänsyn till såväl 
rationella som pa visst sätt empiriska sammansättningen, då äfven 
1 sednare hänseendet analysen ensam ej kunat fälla utslaget med 
afseende på qväfvets förekomst endast såsom qväfoxid eller 
möjligen en del qväfve bundet vid väte såsom ammonium. 
Genom en ytterligare undersökning af nitrososvafveljern- 
väte sökte jag att ur denna kropp, såsom radikalens enklaste 
förening, vinna en utgångspunkt, för att vid jemförelse med 
nitrososvafveljernkalium kunna draga några slutsatser. 
Dess förhållande till kallt och kokande vatten är ofvan 
angifvet; i alkohol löste pulvret sig fullständigt, likaså i eter, 
men lösningarne intorkade utan att kristallisera. I kalium- 
hydrat löstes det utan återstod till en gulröd vätska, hvarur 
vid stark koncentrering erhöllos kristaller liknande nitroso- 
svafveljernkalium; lika förhållande inträdde med natriumhydrat. 
Med motsvarande sulfureter och sulfhydrater erhöllos, under 
stark fräsning af bortgående vätesvafla, röda lösningar, hvilka 
dock vid afdunstning sönderdelades med grön färg utan att 
kristallisera. I cyankalium löstes det fullständigt under stark 
utveckling af vätesvafla; lösningen gaf med svafvelalkali den 
karakteristiska violetta färgningen såsom reaktion för Mi- 
troprussidförening. 
Den qvantitativa analysen erbjöd en nästan oöfvervinnelig 
svårighet, redan af Roussin framhållen: föreningen kan nem- 
ligen ej torkas utan att oupphörligt afgifva vätesvafdla. Efter 
flera fåfänga försök till torkning öfver koncentrerad svafvel- 
syra, i torr luft, i torr vätgas, hvarvid dock ständigt sönder- 
delning inträdde, måste jag såsom sista medel använda skynd- 
sam utpressning mellan filtrerpapper, så länge ännu något spår 
af fuktighet kunde förmärkas. På detta sätt erhölls ett rost- 
