18 ROSENBERG, NITROSOSVAFVELJERN-FÖRENINGAR. 
likt enklaste möjliga, empiriska namnet Nitrosojernsvafveljern- 
natrium. 
Min ofvan antydda misstanka, att nitrososvafveljern möj- 
ligen innehölle en del qväfve bundet vid väte och således vore 
att betrakta såsom en ammoniumförening, hade redan 1 till- 
varon af detta nya salt vunnit ökad styrka. Dock borde i 
dylikt fall äfven ett kalvumsalt af analog beskaffenhet förefinnas. 
Jag riktade mina försök åt detta håll och lyckades äfven att 
med 100 ce. Na.O.NO, 40 cc. lösning af K.S (af en koncentra- 
tion motsvarande förut uppgifven för Na,s) samt 560 cc. jern- 
lösning erhålla ett svart, serdeles väl kristalliserande salt, som 
i löslighetsförhållande till vatten, alkohol och eter, kristallform 
0. 8. V. visade största likhet med nitrososvafveljern, men efter 
upprepade sorgfälliga omkristalliseringar ur alkohol och vatten 
dock innehöll ej blott qväfoxid, svafvel och jern utan äfven 
kalium, hvadan den med natriumsaltet analoga föreningen otvif- 
velaktigt förelåg. Detta andra nya salts benämning torde så- 
ledes tills vidare blifva MNitrosojernsvafveljernkalium. 
Den egentliga hufvudfrågan, qväfvets plats i nitrososvaf- 
veljern, hade härmed ryckt ett steg närmare sin lösning; då ur 
Na.O.NO och Fe.0,.50O, med Ks5 erhölls en kaliumförening, med 
Na,S en natriumförening, så hänvisade all analogi derpå, att det 
med AmsyS erhållna saltet verkligen innehölle en del af qväfvet i 
form af FLN, d. v. s. att nitrososvafveljern vore en ammonium- 
förening. Att på analytisk väg afgöra spörsmålet hade, såsom 
jag ofvan framhållit, ej varit mig möjligt; på syntetisk väg erhöll 
jag deremot en serdeles talande bekräftelse på min förmodan, då 
jag behandlade dessa trenne salter med kokande kalilut. Ur 
nitrososvafveljern erhölls alltid ammoniak och det i nästan 
konstant mängd, ur nitrosojernsvafveljernkalium erhölls intet 
spår ammoniak lika litet som ur nitrosojernsvafveljernnatrium. 
Vid användande af ungefär 3 gr. salt, stort öfverskott af ka- 
lilut och destillatets uppsamlande i en kulapparat af EKMANS 
konstruktion, hvari förefanns med lackmus färgadt vatten, för- 
satt med en droppa normalsyra, kunde efter 1/; timmes kok- 
ning, hvarunder lösningens färg fullständigt öfvergått till röd- 
gul och en stark fällning af jernoxidhydrat på vanligt sätt 
uppkommit, intet spår till neutralisation upptäckas i kulröret. 
Den af både Roussin, Porzezinsky och mig iakttagna utveckling 
af ammoniak vid behandling med kokande alkali kan således 
icke, såsom Roussin förmodar, tillskrifvas »l'action reciproque 
