BIHANG: TILI K.; SV-:-VET: AKAD:; HANDL. BAND. De N:0: 22, 25 
Munnopsis typica, Acanthozone cuspidata, Anonyx lagena, 
Podocerus anguipes, Aegina echinata. 
Station 71. Alcyonium sp., Lucernaria sp., några arter 
Mollusker och Sjöstjernor, Sabinea septemcarinata, en jätte- 
stor Pyknogonid, som mäter 280mm. mellan de diametralt 
utspända fotspetsarne !). För öfrigt ungefär samma djurlif 
som på stat. 70. 
Station 72. Hydroider talrikast. Vidare Aegina echinata, 
Podocerus anguipes, Echinus dröbachiensis, Solaster pappo- 
sus, Sol. endeca och Sol. furcifer, Echinaster sanguinolentus, 
Antedon Eschrichti, 2 arter Cefalopoder. 
Station 73. ”Talrikast Echinus dröbachiensis. Vidare 
Asterias Lincki och Ophiacanta bidentata. 
Station 74.  Aleyonidium mammillatum ytterst talrik. 
Vidare Ascidior, Bryozoer, Yoldia sp., Natica sp., Cottus 
quadricornis, Idothea entomon och Id. Sabinei, Aegina echi- 
nata, Haploops tubicola, Atylus carinatus, Sabinea septem- 
carinata. 
Station 75. Ophioglypha nodosa, 'Trochoderma elegans, 
Bryozoer, Diastylis Rathkei, Atylus carinatus, Metopa gigas 
Ti SP: 
Station 76. Fattigt djurlif. Mest Atylus carinatus. Vi- 
dare blott en Spongia, Bryozoer och Idothea entomon. 
Station 77 hade inga djur, antagligen i följd af stark ström 
på bottnen. 
Station 78 lemnade intet utom ett enda exemplar af Ast- 
rophyton eucnemis. 
Station 79. Idothea entomon och Id. Sabinei, Gammara- 
canthus loricatus (jättestor 9), några Polycheter, Alcyoni- 
dium mammillatum, Gadus polaris. 
Station 50. Endast Asterias Lincki, Idothea Sabinei och 
en Borlasia sp. 
1) Det är en egendomlig, genom sin ovanliga storlek utmärkt, hittills 
obeskrifven Pyknogonid, som helt säkert står i ett nära slägtskaps- 
förhållande till de af prof. G. O. SARS omnämnda jättelika Pykno- 
goniderna från Atlantens kalla area, eller till den af TH. JARSCHINSKI 
i en provisorisk förteckning öfver Hvita hafvets evertebrater namn- 
gifna, men af honom ännu icke beskrifna Benthocryptus titanus. SARS 
talar om Pyknogonider, som mätte >»1 spand>, och JARSCHINSKI'S 
Benthocryptus titanus höll 2407" mellan de diametralt utspända fot- 
spetsarne. — Jättelika Pyknogonider nämnas äfven af WYVILLE THOM- 
SON; i The Voyage of the ”Challenger'. The Atlantic, Vol. 2 pag. 349 
heter det: »The Pycnogonida occurred frequently and attained an 
enormous size in cold Arctic and Antarctic water at medium depths.> 
