30 STUXBERG, EVERTEBRATFAUNAN I SIBIRIENS ISHAF. 
som synas mig i högre grad än alla andra karakterisera det 
Sibiriska Ishafvets evertebratfauna. Sådana 
- 
a). Karakteristiska djurformer 
äro i främsta rummet Idothea Sabinei, Idothea entomon, 
Diastylis Rathkei, Atylus carinatus och Acanthostephia Malm- 
greni. För att förstå detta, låtom oss öfverskåda dessa arters 
kända förekomst inom det angifna faunområdet, och må vi 
samtidigt hålla i minnet, att de undersökta ställenas antal 
utgör 101. 
1. JIdothea Sabinei 
är funnen på ej mindre än 33 olika ställen, af hvilka 22 äro 
belägna vester om kap Tscheljuskin (stationerna 10, 11, 13, 
16, 18,.23, 25, 30; 31; 33, 35, 31, 38, 390; 40/42 A4NH2 DE 
58, 59, 65), och 11 i Sibiriska Ishafvets östra del (stationerna 
67, 10, TA797:80, 81, 82, 84, 85, 86, 88). Honförekommet 
från 4 eller 5 ända ner till 90 famnars djup och synes trifvas 
lika väl på alla mellanliggande djup, bäst kanske likväl från 
10 till 30 famnar, blott bottnens beskaffenhet och vattnets 
temperatur och salthalt äro gynsamma för hennes trefnad. 
Hon träffas ytterst sällan på hård sandbotten, lika sällan der 
bottnen utgöres af lera med stenar, någon gång finner man 
henne på lerblandad sandbotten, men i de allra flesta fall 
der bottnen är ren lera med ringa tillblandning af sand. 
Hon föredrager vidare en temperaturgrad något under noll, 
ty på de allra flesta ställen, der vi funnit henne, har hafs- 
vattnets temperatur vid bottnen växlat mellan —0?,4 och —L1?,7. 
Endast i två fall af tretiotre har hon förekommit på sådana 
ställen, der vattnets temperatur varit betydligt högre, +2?,6 
(stationerna 74 och 82), men de funna exemplaren voro då 
både få och af en ytterst ringa storlek. Hon är icke lika 
okänslig som Idothea entomon för vattnets salthalt och öfriga 
kemiska sammansättning, ty hon kräfver för sin trefnad och 
normala utveckling en vattnets högre specifika vigt. De 
största exemplar jag sett, verkliga jättar 1 sitt slag, äro från 
stationen 88, vester om kap Schelagskoj i mynningen af 
Tschaun-viken, der vattnet vid bottnen hade en specifik vigt 
af 1,0252 och en temperatur af —1?,3. Der vattnets sp. vigt 
är långt mindre, exempelvis mellan 1,0144 och 1,0198, såsom 
på stationerna 84 och 86, der äro också individerna få och 
