36 STUXBERG, EVERTEBRATFAUNAN 1 SIBIRIENS ISHAF. 
4. ÅAtylus carinatus 
är funnen på 17 olika ställen, 6 belägna vester om kap Tschelju- 
skin (stationerna 18, 28, 35, 45, (52), 64), och 11 öster derom 
(stationerna "74, 75; 76, 82,83; 84,,92; 93, 194; 195, 796)3 Det 
är en form, som håller sig till det sublitorala bältet och i de 
flesta fall lefver från 3 till inemot 20 famnars djup. Blott 
en enda gång skulle han vara funnen på 60 famnars djup 
(stat. 52), men när jag nu stält tillsammans alla andra punkter, 
der han förekommer, så förefaller det mig otroligt, att han 
i Ishafvet skulle lefva vid ett sådant djup som 60 famnar. 
Jag antager alltså, att här måste hafva inträffat en tillfällig 
sammanblandning af djurarter från olika lokaler, och att 
Atylus carimatus i Sibiriens Ishaf icke gerna förekommer på 
synnerligen större djup än 20 famnar. Han föredrager rent 
och klart vatten med någon ström och träffas på botten af 
olika slag, såsom hård ren sand, sandbl. lera, fin oblandad 
lera, Lithothamnionbotten, stenbotten med alger och hård sten- 
botten utan någon växtlighet. Han är icke en så utpräglad 
Ishafsform, som t. ex. Idothea Sabinei eller Acanthostephia 
Malmgreni, ty om han också helst har sitt tillhåll i vatten 
under —0? och af en högre specifik vigt, så trifves han å 
andra sidan ännu rätt väl vid en temp. af +2”,6 (stationerna 
74 och 82) och en vattnets specifika vigt mellan 1,0145 och 
1,0120. I detta afseende har han således mycken likhet med 
de härdiga formerna Idothea entomon och Diastylis Rathkei. 
Den omständigheten förklarar också, hvarför han, som genom 
sin nutida utbredning visar sig vara en äkta arktisk form, 
kan finnas qvar såsom en öfverlefva sedan istiden på ett enda 
ställe vid Norges vestkust, der professor LILLJEBORG funnit 
honom på 40—50 famnars djup. 
Atylus carinatus uppträder på långt när icke i den tal- 
rika mängd som de föregående tre arterna. Han är fåtalig 
öfverallt der han hittills är funnen, och om alla de före- 
gående arterna äro verkligt formationsbildande, så är han det 
deremot icke. Deruti, liksom i några andra förhållanden, 
visar han mycken öfverensstämmelse med den sista af de 
krustaceer, som jag betecknar såsom de karakteristiska för 
Sibiriens Ishaf, nämligen 
