BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 95. N:O 22, 37 
I. Åcanthostephia Malmgreni. 
Denna art synes förekomma ganska vanligt i Sibiriens 
Ishaf, som säkerligen är den del af polarbassängen, der hon 
har sitt egentliga utbredningscentrum. Hon är en äkta ark- 
tisk form, som ännu aldrig funnits utanför Ishafsfaunans gräns. 
Hon lefver oftast sällskapligt med Atylus carinatus och Ido- 
thea entomon, nästan lika ofta med Diastylis Rathkei, men 
mera sällan med Idothea Sabinei. På intet ställe har hon 
ännu träffats, utan att också någon eller några af de nämnda 
arterna lefvat der på samma gång. De ställen, på hvilka hon 
är funnen, äro vester om kap Tscheljuskin stationerna 18, 19, 
22, 28, 29, 35, 37, 64, och i Sibiriens östra Ishaf stationerna 
84, 88, 93, 94, 95, 96, 99 — således sammanlagdt 15 ställen. 
Liksom Atylus carinatus, så lefver också Acanthostephia Malm- 
greni på grundare vatten, i det sublitorala bältet, från 3 till 
23 famnar, nedanför hvilket djup hon endast undantagsvis 
förekommit; oftast träffas hon mellan 3 och 12 famnars djup. 
Hård, ren sandbotten väljer hon företrädesvis till uppehålls- 
ort, men man finner henne äfven på ren stenbotten, med eller 
utan algvegetation, och på den rena, oblandade leran. Så 
som hon är en rent arktisk form, för öfrigt en jätte och ge- 
nom många karakterer vida skild från sina närmaste sam- 
slägtingar bland amfipoderna, så vistas hon uteslutande i 
vatten, hvars temperatur är ständigt under noll, mellan —0?,4 
och —2”,0. Det har förefallit mig, som skulle hon trifvas 
bäst i ett vatten om —LI1”?,3 till —1?,6 temperatur och omkring 
1,0235 sp. vigt, alldeles utan hänsyn till om bottnen utgöres 
af hård sand eller gröfre stenar, ty på sådana ställen (statio- 
nerna 94 och 99) har hon träffats i större mängd än annor- 
städes. Häruti visar hon således mycken öfverensstämmelse 
med Idothea Sabinei, men stor olikhet deremot med de öfriga 
karakteristiska djurformerna, Idothea entomon, Diastylis Rath- 
kei och Atylus carinatus. Med denna sistnämnda art åter 
delar hon det gemensamt, förutom öfverensstämmelsen i ver- 
tikal utbredning, att hon aldrig uppträder i större massa på 
samma ställe, och att hon således, i likhet med samma art, 
icke kan sägas vara formationsbildande. Men hon måste icke 
för ty, på grund af den likformiga spridningen, betraktas som 
en för BSibiriens Ishaf i dess helhet mycket karakteristisk 
djurform. 
