46 STUXBERG, EVERTEBRATFAUNAN I SIBIRIENS ISHAF. 
garne af September 1878, och först i slutet af Juli 1879 kunde 
kusten sägas vara fri från den nybildade vinterisen. Vid 
Tajmyr-ön, som var skenbart fri från all kustis, låg ännu den 
14 Augusti 1878 vid stranden en på några ställen grof isfot 
från en till halfannan fots djup under vattnets yta, och några 
dagar senare, den 18 Augusti, såg jag detsamma vara förhål- 
landet på ett par punkter vid kap Tscheljuskin. Der sträckte 
sig isfoten ännu längre ner, till ungefär två eller tre alnars 
djup. Löjtnant NorpoQvist har gjort alldeles samma iaktta- 
tagelser vid Jalmals norra strand, i Hvitö-sundet, den 4 
Augusti 1878. Det litorala bältet hinner på sådana ställen 
knappast blifva fritt från den gamla isen, förr än ny is åter 
begynner bilda sig der igen. Det är alldeles påtagligt, att 
under dylika förhållanden inga alger kunna rotfästa sig eller 
några djur finna skydd eller föda inom det litorala bältet. 
Men äfven der kustisen tidvis är borta, der är förhållan- 
det ändock detsamma. Ty dels är tiden, som skulle medge 
växter och djur att fatta fast fot der, för kort, dels utbreder sig 
de väldiga flodernas söta vattenmassa till ansenligt djup invid 
stränderna, dels slutligen lemnar kustranden under sommar- 
månaderna genom snöns smältning och ännu mera den då och 
då till stränderna införda drifisen ständigt ny tillförsel af 
sött vatten, som är ogynsamt för litorala djurformers tref- 
nad 1). Icke en gång Gammarus locusta, som eljest icke är 
så nogräknad i fråga om vattnets salthalt, finnes der, man 
måste söka honom på större djup, nedanför det litorala om- 
rådets gräns, ty han vidtager först på tre famnars djup. Af 
allt hvad jag erfarit om Sibiriska Ishafvets evertebratfauna 
tror jag mig således med skäl kunna påstå, att den litorala 
regionen icke äger några djur, och det måste vara en egen- 
domlighet, som endast tillkommer rent arktiska eller ant- 
arktiska haf. 
!) Drifisens skadliga inflytande i öfrigt kan man läsa hos KJELLMAN. 
Han säger (anf. st. sid. 60) ganska träffande: >»Wer an dem eisumge- 
benen Kiisten der hochnordisechen Gegenden Zeuge der unaufhör- 
lichen Bewegungen nach allen Richtungen hin gewesen ist: der Er- 
höhung, Setzung, der vor- und rickwärts gehenden Bewegung u. s. 
Ww., in welcher sich besonders das Treibeis befindet — oder wer die 
gewaltsame Heftigkeit beobachtet, mit welcher mächtige Eisblöcke 
vom sturmbewegten Meere hervorgewälzt, geschleudert und hoch an 
das Ufer geschoben, — der sieht sich unbedingt genöthigt in der 
Einwirkung des Eises eine der mächtigeren, wenn auch nicht die 
mächtigste, Ursachen der Armuth zu sehen, welche das litorale Boden- 
gebiet an den Tag legt.» 
