BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 5. N:O 22. 55 
äro de enda i Sibiriens östra Ishaf, der denna i de arktiska 
hafven på större djup och stenig botten ytterst vanliga”) sjö- 
borre hittills träffats, men det lider intet tvifvel, att han skall 
finnas ferestädes vid Tajmyrlandets bergiga stränder, ty bott- 
nens beskaffenhet der bör åtminstone vara mycket gynsam 
för hans trefnad. 
11. Hydroid-formationen 
förekommer likaledes i Chatanga-vikens mynning, vid Taj- 
myrlandets ostkust, på ett inskränkt ställe, stationen 72, der 
djupet är 15 famnar och bottnen utgöres af lera med stenar. 
Strängt taget, borde man kanske sammanslå denna med före- 
gående formation, det finnes åtminstone åtskilligt, som talar 
derför, men af rena beqvämlighetsskäl har jag föredragit att 
tills vidare skilja dem åt. Hydroidformationen utmärkes ge- 
nom en öfvervägande mängd af Hydroider, som äro rotfästa 
på stenarna, och bland dessa Hydroider förekomma också 
Saxicavor i en ganska stor mängd. Man kunde gerna kalla 
denna formation en blandad Hydroid-Saxicava-formation. Af 
anmärkningsvärda djur, som förekomma tillsammans med dem, 
har jag särskildt lagt märke vid följande: Echinus dröbachi- 
ensis, Solaster paposus, Sol. endeca och Sol. furcifer, Echin- 
aster sanguinolentus, Antedon Eschrichti, två arter Cefalopoder, 
Aegina echinata och Podocerus anguipes. Denna fortmation 
är särdeles förtjent af uppmärksamhet derför, att hon är den 
enda, inom hvilken jag funnit Cefalopoder i Sibiriens Ishaf. 
12. Idothea-formationen 
uppträder flerestädes i Sibiriska Ishafvets östra del, men ingen- 
städes så skarpt utpräglad som på stationerna 81, 83, 34 och 
!) Ett exempel på hans talrikhet vester om Novaja Semlja må anföras. 
I min dagbok för 1875 (Prövens expedition) har jag för den 24 Juni 
antecknat följande: »På natten under seglingen mot norr lades sva- 
beln ut ungefär 3 mil norr om Norra Gåskap. Då den upptogs efter 
> timmes tid, var den alldeles fullsatt af Echini, den lilla vanliga 
gröngrå Echinus dröbachiensis, så att jag deraf kunde räkna ända 
till 300 stycken, fångade på en väglängd af 3.000 alnar, d. v. s. en 
Echinus var fångad på Iwar 10:de aln. Och dock kan man antaga, att 
ej hälften, kanske blott en tredjedel af det verkligen förekommande an- 
talet följt med svabeln upp. Bottnen var bergbotten, full af stenar, 
såsom sänklodet utvisade, och djupet 30 famnar. Af andra djur funnos 
blott Ophiacantha bidentata, en Flustra-art, en Hydroid och något 
för mig obekant kolonibildande djur, möjligen en Bryozo». — I stor 
massa fans Echinus dröbachiensis sedermera på flera ställen vid No- 
vaja Semljas vestkust, t. ex. vid Alkfjället i Besimannaja vikens myn- 
ning på 50—60 famnars djup. 
