4 EDLUND, OM ORSAKEN TILL ELEKTR. STRÖMMAR I RÖR. 
emedan den icke mer bindes af rörväggens negativa, och på 
detta sätt uppstår en större eller mindre mängd fri positiv 
elektricitet vid rörets nedra ända. Under utströmningens 
fortgång lägga sig vid den öfra ändan af röret nya vätske- 
lager på rörväggen, och då denna redan förut är negativt 
elektrisk, bindes vätskans positiva elektricitet och dess nega- 
tiva blir fri, till följe hvaraf fri negativ elektricitet samlar 
sig vid rörets öfra ända. 
De vid rörets båda ändar samlade elektricitetsmängderna 
förena sig med hvarandra dels genom vätskepelaren i röret 
och dels genom andra ledningar, genom hvilka en återför- 
ening kan försiggå. På detta sätt uppstår en ström I från 
rörets nedra ända till den öfra, och det är tydligt, att poten- 
tialskilnaden mellan rörets båda ändar måste komma att stiga 
ända till dess, att strömmen /Z blir så stark, att de elektricitets- 
mängder, som genom densamma återförenas på en gifven tid, 
äro lika med dem, som på det angifna sättet under samma 
tid samlas vid rörets båda ändar. Insätter man nu tvänne 
elektroder i röret och förbinder dessa med en galvanometer, 
så går en del af strömmen I till detta instrument, och det 
är det af denna srtömdel förorkade utslag, som man enligt 
Hr HeLmHoLtz' förklaring observerar. 
Mot ofvanstående antagande kan först anmärkas, att det 
är föga sannolikt, att det utomordentligt tunna vätskelager, 
hvari den positiva elektriciteten är bunden, verkligen för- 
flyttar sig under utströmningen i vätskeströmmens rikning. 
Följande erfarenhet talar åtminstone deremot!). Om man i 
samma tvärgenomskärning på ett glasrör insätter två elektro- 
der diametralt emot hvarandra och polariserar dessa genom 
att låta en galvanisk ström genomgå vattenlagret, som fyller 
röret emellan dem, så kan man bevisa, att polarisationen icke 
undergår den ringaste förändring, om vattnet får en hastig- 
het af ända till 10 m. i sekunden och dervid frotterar mot 
ändarna på elektroderna. Endast om den polariserande 
strömmen är stark och verkar en längre tid, blir polarisatio- 
nen förminskad, då vattnet kommer i rörelse. Detta kan väl 
svårligen förklaras på annat sätt än genom antagandet, att 
det vattenlager, hvari de wutfälda polariserande gaserna be- 
!) Bihang till K. Sv. Vet.-Akad. Handl. Bd. 4, N:o 9. Wied. Ann. 
TI p- 6 (CAST): 
