14 ALIUA OLBERS, OM FRUKTVÄGGENS BYGGNAD HOS BORRAGINEERNA 



fall skulle äfven inträffa, nämligen, att en del af vallen och 

 foten följde med frukten vid dess affallande, en annan del 

 blefve (jvavsittande på fruktfästet (fig 13, v) och (fig. 14, v). 



Echium. 



EcJuuin rosulatum Lge. Delfrukten är p^l sin yta försedd 

 med ränder och vårtor, brun till färgen med ljusare fästyta, 

 på hvars inre, mot pistillen vända sida finnes en fördjupning 

 och på hvars motsatta sida finnas tva små tappformiga upp- 

 höjningar, enligt Areschoug (1. c. sid. 8, 11) sekundära fäst- 

 punkten, som .-troligen tjena till att förstärka karpellernas vid- 

 fästning vid receptaculum». ()mkring denna fästyta finnes lik- 

 som hos Cerhithi' en liten vall (fig. 15, v). 



Fruktväggen företer i det hela samma typ som hos Ce- 

 rinthe. — Yttre epidermis har sma celler med tjocka väggar, 

 som förutom af cellulosa och kutikula bestå af ett ämne, som 

 ej färgar sig i klor-zink-jod. Ytterväggen är upphöjd på midten, 

 så att af hvarje cell bildas en liten papill. 



Jnre epidermis celler äro stora och långsträckta med svagt 

 våoioa, tunna vägirar. 



Af de två mellan dessa båda lager liggande skikten består 

 det yttre af stenceller, som ibland äro korta, ibland sträckta i 

 en riktning, parallel med fruktens längdaxel, det inre deremot 

 af tunnväggiga, parenkymatiska celler. 



Skulpturen på ytan åstadkommes genom mer ocli mindre 

 stora utbugtningar i stencellskiktct eller i hela väggen. 



Den nyss omnärada vallen är bildad på samma sätt som 

 lios Cerinthe. Mellan den och blomfodret ligger ett litet stycke 

 af fruktfästet. Huruvida här som hos denna senare förefinnes 

 någon epidermisbildning, hvilken skulle kunna betraktas som 

 en fortsättning af vallen, kan jag dock ej med det något otill- 

 räckliga material jag haft att tillgå med bestämdhet afgöra. 



Uppbristningen sker rundt omkring vallen, och fästytans 

 ljusa färg är betingad af ett inom vallen liggande småcelligt 

 skikt, som vid uppbristningen följer med delfrukten liksom 

 hos Cerinthe (fig. 15, /). 



Areschoug anmärker, att på fruktfästet hos Erhiion (då 

 han ej nämner någon särskild art, är det sannolikt Erlnum 

 vulgäre) finnes »ett tappformigt i spetsen med ett litet hål för 

 fröfästet försedt \itskott, som passar in i karpellens inre fäst- 



