BIHAXG TILL K. SV. VF.T.-aKAD. HANDL. BAND 13. AFl). III. N:0 2. 25 



uro inre epidermis celler korta (eller möjligen långa men då 

 stälda parallelt med fruktens längdaxel), en omständighet, som 

 gör, att de på dessa båda ställen erbjuda fröet ett mindre mot- 

 stånd än eljest skulle vara fallet, då detta vid groningen bör- 

 jar utvidga sig. 



^Mellan stencellskiktet och yttre epidermis ligger ett skikt 

 af tunnväggiga, parenkymatiska celler. Det smyger sig efter 

 stencellskiktets utbugtningar, hvarigenom de nyss omtalade 

 fyra skarpa ränderna på fruktens yta uppkomma. 



tJeliotropium eiiropceum L. De fyra delfrukterna sitta fästa 

 med sin nedre del vid det lågt kägelformiga fruktfästet, med 

 sin öfrc del äro de sammanvuxna med livarandra och blifva 

 fria först vid mognaden. Fruktens yta är Ijusbrun och fint 

 skulpterad, nära spetsen på den mot fruktfästet vända sidan 

 finnes en ljus fläck. 



Mellan yttre och inre epidermis ligga liksom hos de före- 

 gående Heliotropiéfrukterna tvenne skikt, ett yttre, bestående 

 af tunnväggiga, parenkymatiska celler och ett inre, bestående af 

 korta stcnceller. Den fina skulpturen på fruktens yta betingas 

 af utbugtningar på det parenkymatiska skiktet (fig. 29, p). 

 Afven stencellskiktet har skarpa, oregelbundna, särdeles pryd- 

 liga utbugtningar (fig. 29, st). 



Yttre epidermis har kantiga, isodiametriska celler. 



Inre epidermis består af stenceller, något litet sträckta i 

 en mot fruktens längdaxel vinkelrät riktnino- och i allmänhet 

 mindre vida än cellerna i det närgränsandc stencellskiktet. 



Från fröet går fröämnessträngen till öfre delen af del- 

 fruktens åt fruktfästet till vända sida (fig. 30, fmi). Den bre- 

 der der ut sig, genombryter det parenkymatiska skiktet, så att 

 deri uppstår en urholkning (fig. 30, y"), och kommer så ut 

 till fraktens yta, bildande den ljusa fläck, som nyss omtalades. 

 Afven på fruktens utåtvända sida utbreder den sig något, 

 äfven om den ej här når fram till sjelfva ytan. I sin yttre 

 del består den af samma slags celler som de, hvilka bilda 

 fröskalet, d. v. s. af korta celler, grå till färgen med för- 

 tiocknino-ar i väsfsrarne. I sin inre del består den förutom af 

 kärlsträngen (fig. 30, k) af tunnväggiga celler. 



Denna utvidg-ade del af fröäranessträno-en motsvarar cell- 

 massan i de små håli2:heterna hos Tonruffortia och kan an- 

 tagligen ej heller här spela någon roll som förvaringsrum för 

 upplagsnäring, då dess cellmassa är temligen liten. 



I 



