BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAJJ. HANUL. BANU 13. AFD. III. N:0 2. 29 



fästet. Deremot tvekas de ej kunna spela någon roll som 

 förvaringsrum för en upplagsnäring, som sedan skall användas 

 vid fröets groning. Denna betydelse kan måhända först till- 

 delas fotbildningen, der den är högst utvecklad, nämligen hos 

 Anchuseerna. Hos dessa utgöres fotbildningen af en cellmassa, 

 som består af ljusa, långa, porösa, radialt stälda celler, hvilka 

 innehålla oljedroppar om ock i olika mängd hos olika frukter, 

 och som ligger inom en stor och väl utvecklad vall. Denna 

 fotbildning kan vara skild från fröskalet endast genom inre 

 epidermis (Anchusa, Caryoloplia, Borrar/o) eller genom denna 

 och det parenkymatiska skiktet {Symphytum. Piilmonaria). I 

 det senare fallet består dock midten af den vägg, som ligger 

 mellan foten och fröet, endast af inre epidermis, och det 

 parenkymatiska skiktet finnes blott i denna väggs peri- 

 feriska del. 



Det tvckes således, som om i båda fallen den i foten 

 inneslutna näringen lätt skulle kunna ledas till fröet vid dess 

 oroning. 



Heliofropieerna afvika fuUstiindigt från de fyra föregående 

 grupperna såväl till fotbildningen som till fruktens anatomiska 

 byggnad och yttre form. 



Frukten består antingen af tvenne 2-rummiga delfrukter 

 (Tourviefortia, Heliotropium parvifiornrn) eller af fyra enrum- 

 raio-a {Helioti'opium europcetun och indicum). 



Delfrukterna äro sinsemellan sammanvuxna och lossna 

 från hvarandra först vid mognaden. 



Fruktväggen har hos alla en likartad byggnad. Inre 

 epidermis utgöres af långa, förvedade celler, i allmänhet stälda 

 i en mot fruktens längdaxel vinkelrät riktning. 



Yttre epidermis har temligen tunnväggiga celler. — IMellan 

 yttre och inre epidermis ligga två skikt: ett inre, bestående 

 af korta, porösa, förvedade celler, ett yttre af tunnväggiga, 

 parenkymatiska. 



Två olika slag af fotbilduingar förekomma, utan att dock 

 någondera i morfologiskt afseende fullständigt motsvarar fot- 

 bildningarne hos de föregående Borragiueerna. Det ena ut- 

 göres ajf en af ljusa, tunnväggiga celler utfyld hålighet i sten- 

 cellskiktet, hvilken kan vara belägen på den mot stiftet vända 



