BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 3. 9 



begrepp att förgrena sig; och hvilket på grund deraf i alla 

 fall måste hafva att framvisa senare och flere delningar än 

 normala kärlknippen. Att så är förhållandet kan man sluta 

 deraf, att cellantalet i detta kärlknippes yttre halfva är mycket 

 större än i den inre, (det är nemligen, om bastdelen med- 

 räknas, ungefär 75, under det den inre halfvan har 30 celler), 

 och dessa båda delars cellantal bruka i normala kärlknippen 

 vara lika. 



Genom att jemföra tvärsnitt genom kärlknippet i olika 

 utvecklingsstadier, kommer man således till det resultat, att 

 det sekundära kärlknippet hos DraccBna uppkommer genom 

 upprepade delningar af en till fyra meristemceller. Hos 

 Yucca är förhållandet liknande, då denna växt bärutinnan 

 öfverensstämmer med Draccena, undantagandes deri, att dess 

 bastdel icke är oragifven af trakeider på sin yttre sida. Del- 

 ninsrarna hafva således icke hos Yucea såsom hos Draccena 

 fortsatt iitanför bastdelen. Skulle någon af de på tvärsnittet 

 synliga cellerna tillhöra ett undre lager, och hafva nått jemn- 

 höjd med det af snittet träffade lagret på så sätt, att den 

 genom sjelfständigt växande trängt sig upp genom dettas 

 intercellularrum, såsom förhållandet är med Fanerogamernas 

 bastceller, då måste detta åtminstone vara ett jemförelsevis 

 sällsynt undantagsfall. 



Då således alla trakeider, som synas på tvärsnittet genom 

 ett kärlknippe, hafva uppkommit genom upprepade delningar 

 af meristemceller, så framställer sig frågan: Huru blifva 

 trakeiderna så långa, som de på längdsnittet visa sig vara? 



n. 



Om utbildningen af de så kallade trakeiderna. 



De så kallade trakeiderna hos Draccena och Yxicca äro 

 enligt Kny och Krabbe mellan 30 och 40 gånger längre än 

 de meristemceller, af hvilka de uppstå, och denna längd 

 kunna de enligt det föregående ej hafva erhållit genom sjelf- 

 ständigt växande. 



2 



