10 H. LOVEN, OM KÄRLKNIPPENA HOS DRAC^NA OCH YUCCA. 



Det finnes då blott ett sätt, hvarpå detta kan tänkas 

 hafva skett, nemligen det, som Knt har angifvit (Bot. Wand- 

 tafeln. Abtli. VII, p. 349 och Beitrag z. Entw. d. Trach.): att 

 ilere öfver hvarandra liggande celler, uppkomna genom del- 

 ning af olika lager af meristemceller, förenas till en trakeid 

 eller rättare ett kort kärl, (Knt: Beitr. z. Entw, d. Trach. 

 p. 275), derigenom att de dem skiljande tvärväggarna upplösas. 



Om man betraktar längdsnitt genom kärlknippen i olika 

 utvecklingsstadier, så finner man att de celler, som äro äm- 

 nade till trakeidcr, undergå åtskilliga förändringar, medan 

 ännu längsdelningarna inom kärlknippet fortgå. 



Helt annat är förhållandet med de celler, som skola 

 bilda bastdelen. Denna består i det färdiga kärlknippet 

 nästan uteslutande af silrör, hos hvilka afståndet mellan sil- 

 plattorna är lika stort som de ursprungliga meristemcellernas 

 längd. Den enda förändring, som dessa hafva behöft genom- 

 gå för att blifva silrör, är således förtjockuing af längs- och 

 tvärväggarna samt genomborrandet af de senare. 



Med afseende på de till trakeider ämnade meristem- 

 cellerna är det första, som man märker, det, att de växa något 

 i längdrigtningen, så att deras tvärväggar, som från början 

 voro i det närmaste horisontala, blifva något sneda, hvarigenom 

 cellernas ändar tillspetsas. (Kny: Beitr. z. Entw. d. Trach. 

 p. 272). På samma gång, som denna förändring eger rum, 

 märkes äfven en annan, som både Kny (Beitr. z. Entw. d. 

 Trach. p. 271) och Krabbe (Gleit. Wachsth. p. 56) omtala, 

 nemligen att tvärväggarna, ■ som förut hafva varit betydligt 

 tjockare än de unga längsväggarna, så småningom förtunnas 

 till dessas tjocklek. Slutligen försvinna de till och med, åt- 

 minstone på en mängd ställen, och i deras ställe ser man då 

 rader af små korn, hvilka dock äfven snart försvinna (fig. 15). 

 Detta är också observeradt af Kny: (Beitrag z. Entw. d. Trach. 

 p. 271, 272), och beskrifves af honom med stor noggrannhet. 

 Sedan tvärväggarna äro upplösta, sammansmälter innehållet i 

 de öfver hvarandra belägna, nu till ett långt rör förenade 

 cellerna. Alla meristemcellernas tvärväggar kunna dock ej 

 upplösas, då somliga måste bibehållas för de få vedcellernas 

 räkning och för att bilda trakeidernas ändar (fig. 15, 16). 

 Dessa äro, som sagdt, tillspetsade på grund af ändcellens 

 sjelfständiga växande. På fig. 16 synes huru spetsen (x) af 

 en ung trakeid sålunda genom »gleitendes Wachsthum» klyf- 



