BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 3. 11 



ver de båda omgifvande cellernas gemensamma membran. 

 Ett sådant utväxande af trakeiderna tyckes dock ej vara all- 

 mänt och afstannar temligen snart. 



Trakeidernas oregelbundna, bugtiga förlopp förklaras lätt 

 derigenom att, såsom det synes på fig. 15, cellerna i pro- 

 kambiets olika våningar ej äro anordnade i snörräta rader, 

 utan i stället alternera. Häraf följer att de af dessa celler 

 bildade trakeiderna komma att på gränsen mellan de forna 

 cellerna göra en böjning eller få en utbugtning (fig. 15 — 17). 



Trakeiderna växa till ungefär dubbelt den bredd de hade 

 vid upplösandet af tvärväggarna, det stadium, som synes på 

 fig. 15 och troligen äfven på fig. 10 — 12. Klart är, .att ej 

 alla celler på dessa figurer befinna sig i upplösningsstadiet; 

 somliga äro ju ännu stadda i delning och andra hafva redan 

 förtjockat sina väggar. Genom denna trakeidernas ojemna 

 och successiva utbildning förklaras den omständigheten, att 

 man på längdsnittet finner ett jemförelsevis ringa antal celler, 

 som samtidigt upplösa sina tvärväggar. 



Fig. 17 visar ett par trakeider, som efter fullbordad ut- 

 vidgning befinna sig i det stadium, då porerna börja upp- 

 träda, och här framträder äfven, hvad som någon gång ehuru 

 sällsynt händer, och hvilket äfven Kny (Beitrag z. Entw, d. 

 Trach. p. 274 och Wandtafeln, p. 260) anmärker, nemligen 

 att man på färdiga eller nästan färdiga trakeider kan få se 

 tydliga lemningar efter ej fullt upplösta tvärväggar (x). 



Detta är ju ett synnerligen tydligt bevis för Knts åsigt, 

 att de så kallade trakeiderna hos Draccena och Yucca äro 

 uppkomna genom cellfusion, och således äro att uppfatta som 

 korta kärl, och ej såsom fanerogamernas bastceller bestå af 

 långt utväxta celler. 



