vTenom de talrika i naturvetenskapligt syfte utsända expedi- 

 tioner, som under de senaste årtiondena genomkorsat vida 

 trakter af det arktiska gebitet, har kännedomen om den höga 

 nordens kärlväxter befunnit sig i snabb utveckling och dessa 

 hafva gång efter annan gjorts till föremål för undersökningar, 

 hvilka i hög grad bidragit till att kullstörta eller modifiera 

 tidigare åsikter om de arktiska ländernas fytoge ografisk a för- 

 hållanden. 



På dessa expeditioner hafva de lägre och lägsta växterna 

 ej häller blifvit glömda. Hvad särskildt desmidiéernas form- 

 rika familj vidkommer äro betydande samlingar hemförda och 

 till stor del bestämda, men lika litet som dessa alger öfver 

 l\ufvud taget i andra delar af jorden blifvit behandlade ur 

 viixtgeografiska synpunkter har man gjort allvarliga försök, 

 att till de arktiska formerna ställa samma frågor, som växt- 

 geograferna med så stor framgång låtit de högre organiserade 

 arktiska växterna besvara. Ett försök i denna riktning synes 

 mig dock ej sakna sitt intresse isynnerhet om undersökningen 

 samtidigt utsträckes till Skandinaviens desmidiéer ^), hvilket så 

 mycket lättare låter sig göra, som Sverge och Norge i des- 

 midiolooiskt hänseende höra till de noösrrannast undersökta 

 land på jorden. 



Visserligen äro ännu stora områden, specielt inom det 

 arktiska gebitet fullkomlicrt okända för desmidiologen. Från 

 Amerikas arktiska fastland och arkipelag är — så vidt jag har 

 mig bekant — ej en enda art uppgifven och hvad vi veta om 

 det nordligaste Asien är ganska obetydligt. Detsamma gäller 

 stora delar af arktiska Europa. Men deremot äro Novaja 

 Semlja med Waigatsch, Spetsbärgen samt Grönland delvis nog- 



') Med Skandinaviens desmidiéer förstår jag i denna afhandling de 

 i JJorge, Sverge. Finnland och Ryska Lappmarken funna arter. 



