88 K. BOI.DT, DESMIDIEKKXAS UTBREDNING I NORDEN. 



Closteriiaii följande serie: Luleå JjajDprnark 9' 9, Nordliga Grön- 

 land 7-9 och Spetsbärgen 3*4. 



Från Nordväst-Grönland och Kap York känner man 2o 

 species. Af dem uro Cosinariuui pseudarctoum Nordst. och 

 C. sphcderostichuni Nordst. samt Staurasti-um margaritaceum a 

 ej ännu anförda för det öfriga Grönland. Alla tre finnas i 

 Skandinavien, hvarest af Nordväst-Grönlands arter endast Cos- 

 markcni arctoum /? trigonum NoRDST. och Staurastrum rnegalo- 

 notum Nordst. saknas. Båda dessa äro högnordiska former. 

 Med undantao; af Cosmarium pseudarctoum Nordst., C. sphale- 

 rostichuta NoRDST., Staurastruvi insigne LuND. och /S. scabrum 

 Breb. förekomma samtliga arter på Novaja Semlja eller Spets- 

 bärgen. Då således lloran vid Kap York består af idel euro- 

 peiska former, stores ej dess grönländska prägel genom till- 

 komsten af något amerikanskt element. Dess flesta arter an- 

 träffas i gamla världen antingen uteslutande i de högnordiska 

 trakterna eller äga åtminstone därstädes en vidsträkt utbredning. 



Samma spörsmål, som tagit växtgeografernas uppmärksam- 

 het i anspråk vid deras undersökningar öfver den grönländska 

 florans härstamning, möta dem äfven vid studiet af Spetsbärgens 

 fytogeografi. Då A. G. ^Malmgren ') 1862 utgaf sin »Ofversigt 

 af Spetsbergens Fanerogam-Flora >, anförde han såsom resultat 

 af sina undersökningar bland annat: vGenom största antal gemen- 

 samma arter ansluter sig Spetsbergens vegetation närmast till 

 Grönlands^, samt vidare: Floran på Spetsbergens norra kust 

 under 80° n. br. skiljer sig tydligt från den på vestkusten och 

 ansluter sm till länderna krinjj Lankastcr sund, Barrow strait 

 och Melvillc sund under och ofvan 74° n. Lat. genom nästan 

 lika antal fanerogama arter, samma vegetationens intensitet 

 och omkring 70 procent gemensamma arter >. Under det fjärde- 

 dels sekel, som förflutit sedan Malmgrens arbete utkom, har 

 kännedomen om såväl Spetsbärgens som de kringliggande län- 

 dernas kärlväxter, tack vare i främsta rummet de tätt på hvar- 

 andra följande skandinaviska expeditionerna, befunnit sig i en 

 storartad utveckling och 1883 kunde A. G. Nathorst -) i ett 

 på nya synpunkter rikt arbete: »Nya bidrag till kännedomen 

 om Spetsbergens kärlväxter och dess växtgeograiiska förhål- 

 landen» framställa en helt annan åsikt om den spetsbärgska 

 florans härstamning. Af de slutsatser, till hvilka Nathorst 



') Öfvers. K. Sv. Vet.-Akad. Förhaudl. för 18()2 pag. 2l'9. 

 ^) K. Sv. Vet.-Akad. Handl. Bd. 20, N:o 6. Stockholm 1883. 



