100 K. BOLDT, DESMIDIEERNAS UTBREDNING I NORDEN, 



iito"ör endast 3*4 % af detta lands samtliga arter, medan dess 

 procenttal för Norge är 6. Men för det första bör man härvid 

 ihåokomma, att de mindre PéHm//*-arterna i icke lefvande till- 

 stånd ofta erbjuda stora svårigheter vid bestämningen, hvarför 

 ock treune arter upptagits i kolumnen för Spetsbärgen såsom 

 osäkra och således uteslutits vid uträkningen af procenttalen, 

 och för det andra skall det måhända visa sig, att släktet 

 Penimn äfven i de högnordiska länderna äger ett antal endast 

 på snö eller is lefvande arter. I Luleå Lappmark, där detta 

 släkte företer procenttalet 8, känner man redan trenne ende- 

 miska arter, alla tillhörande snöfloran. Det synes mig därför 

 mycket troligt, att Penimn i de högnordiska Horornas samman- 

 sättning spelar en lika stor om ej större roll än i Sydskandi- 

 navien. För närvarande uppvisa procenttalen för detta släkte 

 följande serie: Finnland 0'88, Sverge 5"9, Norge 6"02, Luleå 

 Lappmark 8'0 7. 



Betraktar man åter Finnlands flora jämsides med Sverges, 

 så visar det sig, att de samma 7 släktena, hvilkas procenttal 

 voro större i Finnland än i Norge, äfven äro större i det förra 

 landet än i Sverge, medan också vid denna jämförelse Cosina- 

 rium ter sig relatift artfattigare i Finnland. Procenttalen för 

 Staurastrum äro i båda länderna nästan lika. Förhållandet med 

 Penium är nyss berördt. I allmänhet stå de större svenska 

 släktena i afseende å procenttalen emellan de finnländska och 

 norska. Lndantag göra Closterium, Euastrum och Staurastrum^ 

 hvilka hafva nästan lika stora procenttal i Sverge och Norge, 

 samt Xanthidium, hvars procenttal i Sverge utgör 1"3 6 mot 

 l'8i i Norge. Att döma af öfversiktstabellen II har således 

 Finnlands desmidieflora det sydligaste skaplynnet; därnäst i 

 ordningen följer den svenska, medan Norges bär den nord- 

 ligaste prägeln. Orsaken härtill anser jag böra sökas däri, att 

 nästan alla från Finnland kända arter äro insamlade i landets 

 sydligaste och sydöstligaste trakter, under det man insamlat 

 och bestämt desmidieer i Sverges såväl sydligare som nordliga 

 delar. Hvar gränsen går mellan de sydliga och nordliga for- 

 mernas utbredningsområden inom resp. länder, blir framtidens 

 sak att utreda. Hvad Norge vidkommer, är det klart, att lan- 

 dets i de undersökta delarna utomordentligt växlande relief- 

 förhållanden, hvilka erbjuda lämpliga existensvilkor ej blott 

 för de medeleuropeiska utan äfven för många högnordiska 

 former, är orsaken till, att den norska desmidiefloran såväl i 



