BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANUL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 13 



eu enkel rad vedparenkym; och mot kärlknippets centrala 

 del begränsas kärlen likaledes af i allmänhet blott ett lager 

 af parenkym. 



Gränsande intill xylemet ligga oragifna af detta antin- 

 gen två vekbastgrupper, och då en utåt och en inåt, eller tre 

 (Tafl. I, fig. 7), och då en inåt och två tangentialt vid sidan af 

 hvarandra mot knippets yttre pol^). De bestå af silrör och 

 följeceller och sakna karabiformceller. Silrören äro till an- 

 talet i hvarje knippe någon gång blott ett enda, som då är 

 mycket stort, stundom ända till 0,5 mm. i vidd, men van- 

 ligen tre — flere såväl större som mindre. Närmare nodi 

 ökas deras antal såsom vi sedan skola se i hög grad, på 

 samma gång som vekbastet i öfrigt tilltager i mäktighet. De 

 äro vanligen helt och hållet omgifna af följeceller. Dessas 

 innehåll färgas af jodtinktur mörkare gulbrunt, och hudplasmat 

 sammandrager sig vid tillsats af glycerin icke på långt när 

 så mycket som i kambiformgruppens celler. I den inre af 

 dessa silrörsgrupper blifva silrören större inåt, men i de yttre 

 tilltaga de i vidd utåt, så att det största silröret i den ena gruppen 

 (TaH. I, fig. 7 och Tafl. II, fig. 20) är beläget åt motsatt 

 håll mot det största i den andra eller de båda andra grupperna. 



Mellan dessa 2 — 3 silrörsgrupper och hufvudsakligen 

 närmast intill dem på inre sidan mot knippets centrum ligga 

 grupper af sklerenkymceller, hvilka utan tvifvel närmast äro 

 att jemföra med Dikotylernas hårdbast och hvilka tillsammans 

 med vedparenkym (Tafl. V, fig, 37 p) utgör resten af kärl- 

 knippet. Sklerenkymcellerna äro långsträckta, starkt förvedade 

 och porösa med icke fullt så spetsiga ändar som dylika ele- 

 ment i allmänhet ha. De öfvergå närmare kärlen allt mer 

 och mer i korta och med allt vidare lumen försedda paren- 

 kymatiska celler. 



Sådan är bygnaden af ett yttre kärlknippe. De som bilda 

 den inre kretsen äro något större, beroende derpå att flere 

 och större kärl ingå i deras sammansättning och att äfven sil- 

 rören här äro något större, men till sin form och sin bygnad 

 skilja de sig föga. Den mellersta vekbastgruppen (Tafl. II, 



') Angående förekomsten af flere vekbastgrupper i monokotyla kärl- 

 knippen jemför L. Kny, Ueber einige Abweichungen im Bau des Leitblindels 

 der Monokotyledonen. — Verhdl. d. Bot. Ver. d. Prov. Brandenb. Band 23 

 (Berlin 1872). Jemf. äfven J. E. af Klercker, Rechercbes sur la structure 

 anatomique de L^Aphyllanfhex jnonspeliengls L. — Bihanff till Svenska Vet. 

 Akad. Handl. Band. 8. N:o 6. 



