16 K. JUNGXEK. AX.VTOMIEX HOS FAMILJEN DIOSCOREJ'.. 



la<Ter, innan den nått sin definitiva mäktighet. Ut<^ecklingen 

 i horizontal riktning kan alltså fullföljas från en enda cell 

 till det så komplicerade och af olika väfnader sammansatta 

 kärlknippe, som fig. 7 framställer. 



Differentieringen af de särskilda väfnader, som samman- 

 sätta kärlknippet, försiggår på följande sätt. 



Af de 6 — 8 små celler, hvilka uppstå genom upprepad 

 delning af den inre cellen, som synes vid a i fig. 1, upp- 

 kommer såväl protofloemet af de periferiska, som protoxy- 

 lemet af de inre, smalare cellerna. Den yttre cellen af 

 dem, som synas vid o, ger upphof till hela den öfriga 

 delen af kärlknippet. På fig. 4 har genom delning af denna 

 en rad af 3 celler uppkommit, och på fig. 1 vid c ligga 4 i 

 tangential riktning sträckta celler i en rad. Fig. 5 framställer 

 redan 4 — 5 rader med 10 — 12 celler i hvarje rad, hvilka upp- 

 kommit genom såväl radiala som tangentiala delningar. Alla 

 äro omslutna af slidan, hvars celler ännu endast i obetydlig 

 grad hunnit sträcka sig i radial riktning. Vid a i samma fig. 

 synas två celler, som äro något vidare än de öfriga. På fig. 

 6 ha dessa celler växt i betydande grad, tre protoxylemele- 

 ment ha på samma fig. blifvit förvedade och den radvisa an- 

 ordningen är fortfarande tydlig. I ett derpå följande stadium 

 (fig. 7) ha flera utåt befintliga större protoxylem element för- 

 vedats, och flere par af större celler framträda tydligare såsom 

 ursprungen till större kärl, hvarjemte äfven de tre vekbast- 

 grupperna genom små innehållsrika celler blandade med större 

 sådana äro tydligen urskiljbara. Slutligen har all celldelning 

 i kärlknippet upphört med undantag af de delningar i vek- 

 bastgrupperna, hvarigenom de minsta följecellerna uppkomma. 



Hvad de celler bcträff^ir, som egentligen utgöra moder- 

 cellerna till dessa i centrifugal riktning utvecklade rader, så 

 har jag icke kunnat finna några, som genom sitt utseende 

 eller sin bvgnad varit mer framträdande än de öfriga eller 

 genom delningar utmärkt sig såsom särskilda moderceller. 

 Men då vekbastgrupperna utgöra de ställen, der delningarne 

 längst fortfara, så är det väl troligt, att på motsvarande ställen 

 hos ett yngre stadium delningarne varit lifligare än annor- 

 städes i samma knippe, och att modercellerna, om särskilda 

 sådana finnas, äro att söka här. 



Då alla delningar försiggått, inträder en hastigare tillväxt 

 och sträckninof af de särskilda cellerna, hvarigenom knippet 



