BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANUL. BAND 13. AFD. III, N:0 7. 17 



i betydlig grad tilltager i storlek. Förvedningen, som under 

 den tid, då celldelningen ännu försiggick i den mellersta 

 och yttre delen af knippet, endast sträckte sig till protoxy- 

 lemet. fortskrider snart utåt genom de större kärlen och det 

 dem omgifvande parenkymet, samtidigt som en förvedning 

 utifrån endodermis försiggår inåt genom såväl grundväfnad 

 som kärlknippen och möter denna. 



De särskilda kärlknippets olika väfuader sammansättande 

 elementens utveckling kommer att behandlas, der sådant 

 synes lämpligt, i samband med beskrifningen af deras bygnad 

 på olika ställen af växten. 



I de kärlknippen, som utgöra den inre kretsen, tillgår 

 differentieringen på liknande sätt, om man endast fäster af- 

 seende vid den horizoutala tillväxten. Jemför man deremot 

 utvecklingen i vertikal riktning hos dessa båda olika slag af 

 kärlknippen, så finner man såsom vi nu skola se någon olik- 

 het i afseende pä tid och ställe för deras anläggning och 

 börjande förvedning. 



I öfverensstämmelse med hvad förut är sagdt om den 

 allt mer och mer utåt fortgående celldelningen och tillväxten 

 af kärlknippet och i öfverensstämmelse med hvad som i 

 detta hänseende, såsom vi sedermera skola se, äfven gäller 

 om grundväfnaden, så uppstå de inre knippenas protoxylem- 

 element (fig. 1) förr d. v. s. längre upp i stamspetsen än de 

 yttres. Likväl är denna skilnad i afstånd mellan de respek- 

 tive kärlknippenas första ursprung och sjelfva den yttersta 

 stamspetsen så obetydlig, att, såsom fig. 1 tydligen visar, på 

 samma tvärsnitt de inre grupperna endast äro några få cell- 

 delningar före. 



Hvad förvedningen af protoxylemelementen beträffar och 

 dennas fortskridande i vertikal riktninsc, så råder i detta hän- 

 seende någon olikhet mellan knippena i den inre och i den 

 yttre kretsen. Genom att på hela och i så fall smala stam- 

 spetsar eller tjockare längdsnitt anviinda den vanliga klarnings- 

 metoden att först koka preparatet i kalilösning och derefter 

 lägga det i ättiksyra, har det varit mig möjligt att iakttaga, 

 huru de yttre kärlknippena, som tillhöra bladspåren, oaktadt 

 sin något senare anläggning, dock något före de andra visa 

 tecken till aflagringar i protoxylemet. Men för så vidt icke 

 heller det eger sin riktighet, att beträffande hvarje siirskildt 

 knippe dess anläggning och dess första förvedning stå i sådant 



2 



