18 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE/f). 



förhållande till hvarandra, att den successiva förvedningen af 

 protoxylemet alltid betecknar den riktning, i hvilken pro- 

 kambiet framskridit — jag har nämligen ofta iakttagit, huru 

 protoxylemet förvedas hos samma bladspårsträng samtidigt 

 på flera ställen i vertikal riktning — så kan man icke heller 

 från protoxylemelementens förvedning hemta någon absolut 

 ledning för utforskandet af tiden för de olika kärlknippenas 

 uppkomst och utveckling i vertikal riktning. 



Förvedningen begynner i bladspårsträngarne vid bladets 

 insertionspunkt på så sätt, att först några få element förvedas i 

 sjelfva det unga bladanlaget, hvarpä den fortsätter nedåt inuti 

 stammen, der stundom flere celler, som äro långt skilda i samma 

 knippe blifva samtidigt förvedade. I grenspåren försiggår den 

 första förvedningen af protoxylemet också i nodi nära de 

 knoppar, i samband med hvilka dessa kärlknippen sedermera 

 komma att stå, och fortskrider sedan såväl uppåt i stammen 

 som nedåt i densamma. De knoppar, som regelbundet uppstå i 

 bladvecken, äro i detta stadium ännu icke i besittning af 

 något spår till förvedning i sina ännu mycket unga kärl- 

 knippen. I samma nodus förekomma alltså i tidigt stadium 

 dels sådana strängar, som gå till bladet och som synas starkare 

 utvecklade på grund deraf, att flere element äro förvedade, 

 dels sådana, som komma att stå i förbindelse med den blifvande 

 grenen och som ännu icke ega så starkt förvedadt protoxylem. 



Sedan jag nu följt kärlknippenas utveckling i horizontal 

 och vertikal riktning, skall jag söka fullständiga redogörelsen 

 för grundväfnadeus. 



Vi ha sett, att samtidigt som kärlkuippet tillväxte i cen- 

 trifugal riktning och bildade allt längre och längre rader af i 

 tangential riktning sträckta celler, så skedde i hufvudsak ett 

 aftagande i delningskraft hos dessa inifrån utåt, så att först 

 de innersta protoxylemelementen afslutade sin tillväxt i tjock- 

 lek och derpå de derutom befintliga kärlknippedelarne. Så är 

 också förhållandet med delningarne och tillväxten i den del 

 af grundväfnaden, som ligger inom endodermis. Först af- 

 stannar delningarne såsom förut är nämndt i den innersta 

 delen af märgen, der samma antal celler funnos redan vid 

 prokambiumgruppernas första uppkomst, som i det definitiva 

 stadiet. Derpå, samtidigt som prokambiumgrupperna hunnit 

 något förlängas i radial riktning, afstannar delningen i de 

 inre märgstrålcellerna, och denna förlust af delningskraft hos 



