BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAI). HANDL. BAND 13. AFB. III. N:0 7. 19 



cellerna fortgår utåt i ceutrifugal riktning, i samma mon som 

 kärlknippet allt mer och mer tillväxer. Tillväxten af cellerna 

 deremot är störst i stammens midt, hvarifrån den aftager 

 utåt i märgstrålarue, så att i de närmast endodermis och 

 utom knippena belägna delarne är den svagast på samma 

 gång som delningarne här längst fortfara. 



Hvad endodermis och de delar, som ligga närmast inom 

 denna, beträffar, så ser man på tvärsnittet redan i mycket 

 tidigt stadium (Tafl. I, fig. 1) här och der tangentiala del- 

 ningar i periblemet ungefär midt emellan prokambiumgrup- 

 perna och epidermis, men först något senare (figg. 5 och 6) 

 framträder en tydligare zon af i delning stadda celler. Denna 

 delning tilltager i intensitet inifrån, så att den i samma 

 stadium (figg. 5 och 6) är lifligast mellan endodermis och kärl- 

 knippena. Endodermis framträder nämligen redan tidigt och 

 det synes (fig. 5), som om det vore denna, som genom del- 

 ningar frambragte den närmast inom belägna griindväfnaden, 

 såväl den delen, hvilken ligger mellan endodermis och knip- 

 pena, som den del, hvilken ligger ytterst mellan två intill 

 hvarandra belägna knippen. Sedan först celldelningen och 

 derpå de särskilda cellernas tillväxt är afslutad, så begynner 

 en förkorkning af endodermis; och förvedningen i lagret 

 strax inom densamma fortskrider inåt genom märgstrålarue 

 till stammens centrum. Vi ha alltså två slag af förvedning 

 att iakttaga i Discoreernas stammar, den centrifugala, som 

 tager sin början i det först uppkomna protoxylemet och som 

 fortskrider utåt endast i kärlknippet, och den centripetala, 

 hvilken såsom jag nämt går utifrån och inåt och som om- 

 fattar icke blott kärlknippena utan äfven grundväfnaden. 

 Hvad särskildt kärlknippet angår, så sker sålunda förvednin- 

 gen här såväl från den inre som från den yttre polen, så att 

 dess mellersta del, de större kärlen, sist förvedas. I märgen 

 förvedas allt med undantag af några få i stammens centrum 

 löpande vertikala rader af tunnväggiga rafidförande celler, 

 och dess element äro till sist försedda med porer liksom 

 kärlen och det dem omgifvande parenkymet. 



Afven den utanför endodermis befintliga grundväfnaden 

 synes, af de unga cellernas anordning att döma, åtminstone 

 delvis leda sitt ursprung från endodermis. Likväl har det här- 

 vidlag varit svårare att följa utvecklingens gång, hvadan jag 

 icke med någon säkerhet vill yttra mig derom. 



