22 R. JUNGNER. ANATOSnEN HOS FAMILJEN DIOSCOREyE. 



Men mellan bladnerverna få de en annan storlek och form. 

 Här blifva de större, på öfre sidan stundom ända till 8 — 10 

 gånger vidare än ändarne af de palissadceller, som gränsa 

 intill dem och något vågiga (Tafl. V, fig. 31); på undre sidan 

 äro de af samma storlek, men ha en annan form, i det de 

 radiala väggarne äro mer slingriga (Tafl. V, fig. 32) nästan 

 liksom hos ormbunkarne. Den sammanhållande kraft, som här- 

 igenom ästadkommes hos cellerna på undre sidan af bladet, 

 ersattes på den öfre sidan, der slingringarne äro mindre starka, 

 derigenom att de radiala väggarne här blifva tjockare. Så är 

 förhållandet t. ex. hos Dioscorea japonica. Fig. 25 visar till- 

 lika, att epidermiscellerna äro betydligt mer plattade i tan- 

 gential riktning på undre än pä öfre sidan, och att somliga 

 af dem eller somliga delar af dem skjuta längre in än de 

 öfriga. Stamfårorna och den deraf beroende formen af epi- 

 dermis äro redan förut omnämnda. På stam, bladskaft och 

 större bladnerver äro de radiala väggarne oftast lägre än 

 epidermiscellernas högsta höjd, hvarigenom vertikala rännor 

 bildas mellan cellraderna (Tafl. III, figg. 47 och 48). De yttre 

 starkt förtjockade membranerna äro försedda med en stark 

 cuticula och denna med längsgående strimmor^) (Tafl. II, 

 fig. 19 och Tafl. IV fig. 25). Dessa liksom rännorna saknas 

 till större delen mellan nerverna på bladet. 



Dessa epidermisrännor och kutikularstrimmor ha sannolikt 

 liksom de större åsarne och fårorna flere uppgifter. De hindra 

 för det första, att andra växtdelar, som alltid måste finnas i 

 dessa slingerväxters närhet, gnida och irritera stammarne på 

 ett enda ställe, hvilket syfte vinnes derigenom att dessa 

 strimmor åstadkomma en mindre friktionsyta och, då de dess- 

 utom äro glatta och sinsemellan parallela, lättare kunna åstad- 

 komma, att t. ex. större blad af andra växter glida ned och 

 lemna Dioscoreastammen, än hvad en sådan cuticula skulle 

 göra, som vore glatt och endast afdelad i bugtiga fält mot- 

 svarande epidermiscellerna. Men på samma gång som denna 

 inrättning sålunda är ett skydd mot andra växter, så är den 

 också en hjelp för samslägtingarne. Dessa slingra sig näm- 

 ligen ganska ofta om hvarandra och stamspetsens riktning 

 är under nutationen mer eller mindre vinkelrät mot stödet, 



') Kutikularporer finnas äfven ganska ofta på bladen hos Dioscorcerna. 

 Hos Convallaria Polygonatura finnas de äfven i stammens fåror. De utgöras 

 af små rundade eller springformiga hål och gå genom det subrifierade lagret 

 af membranen men synas upphöra, när de hunnit det koUenkymatiska lagret. 



