BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFU. III. N:0 7. 23 



hvarigenom strimmorna blifva ett slags trappsteg och en lijelp 

 för den unga stamspetsen, som sjelf ännu är i saknad al" en 

 utåt förtjockad epidermis och derför smidigare kan sluta sig 

 intill den mer utvecklade, fårade och strierade stammen. 

 Utan tvifvel hafva också dessa långsträckta kutikularstrimmor, 

 som icke äro att förvexla med stammens fåror eller epiderrais- 

 rännor, likväl liksom dessa genom den ökade adhesionsyta, 

 de måste åstadkomma, till uppgift att hindra vattendropparnes 

 direkta nedfallande på marken och i stället leda dem från 

 hela grensystemet ned utefter hufvudstammen till växtens 

 rötter^), hvarigenom de gagna icke blott individen sjelf utan 

 äfven den växt, kring hvilken denna slingrar sig. 



Klyföppningar finnas på stammen sparsamt och äro då 

 stälda på vanligt sätt, så att springan är parallel med stam- 

 mens längdaxel. Äfven på bladskaften och på bladens hufvud- 

 nerver är så förhållandet, men mellan nerverna på bladets 

 undre sida, der de i mängd förekomma, stå de utan någon 

 ordning. På öfre sidan af bladen saknas de. Slutcellerna ha 

 den vanliga formen (Tafl. V, fig. 32) och innehålla ofta 

 sammansatta stärkelsekorn vid den tid, då epidermiscellerna 

 för öfrigt redan äro definitivt utbildade. En förgård (Tafl. IV, 

 fig. 25) är tydligen urskiljbar, men någon särskild bakgård 

 finnes här icke. Andhålan är vanligen tydlig åtminstone i 

 bladen, men i stammen ersattes denna delvis af mindre inter- 

 cellularrum mellan de koUenkymatiska grundväfnadscellerna. 



Om de klyföppningar, som förekomma vid basen af 

 stammen hos Dioscorea retusa, se den speciela delen sid. 59. 



Trikombildningar förekomma hos Dioscoreerna af två 

 slag, dels klubbhår (Tafl. V, figg. 32 och 31 a), som bestå af 

 en bascell och ofvan denna af flere vid sidan af hvarandra 

 stälda rader af celler, och som slutligen blifva något gulaktiga 

 och innehålla ett sekret^), dels vanliga enkla hår (Tafl. I, 

 fig. 8), som bestå af merendels två öfver hvarandra stälda 

 celler, af hvilka den understa är vackert röd eller violett, 

 den öfre ofärgad och stundom försedd med porer och af- 

 laarinsar. 



') Jmf. A. N. Lundström, »Die Anpassimgen der Pflanzen an den Regen 

 und deu Thau». — Nova Acta Reg. Societ. Ups. Scient. 1884 pagg. 12 

 och 59. 



^) Kutikularstrimmor synas radialt utgå fi'ån basen af dessa hår. Jmf. 

 A. N. LXJNDSTEÖM, 1. c. pagg. 7 och 15. 



