26 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCORE^. 



måste på grund deraf vara så inrättade, att de kunna motstå de 

 kraftiga stötar de vid sådana tillfällen erhålla. 



Allt detta åstadkommes nu genom en sådan tunnväggig 

 för vatten genomtränglig slemväfuad och genom det koUcn- 

 kym, som utåt omgifver densamma. Härvid medverkar äfven 

 såsom vi skola se den likartade väfnad, som finnes på undre 

 sidan af bladets nerver hos många tropiska arter. 



Bladskaftets mellersta del erinrar mycket till sin bygnad 

 om stammen. Kärlknippena ligga i krets. På den yttre 

 sidan strax utom dem går endodermis, som är tydligare här 

 än vid basen och spetsen af bladskaftet. Men den slida af 

 grundväfnad, som omger hvarje knippe, är knappt så tydligt 

 markerad här som på nämnda ställen. 



Hvad strukturen utaf endodermiscellerna beträffar, så är 

 den här densamma som i stammen. Väggarne äro i vanliga 

 fall helt och hållet förkorkade. Men i de inre tantrentiale 

 väggarne är tillika ofta en förvedning. Jag tror mig äfven 

 ha funnit, att innerst i dessa endodermisceller stundom en 

 kollenkymatisk aflagring kan ega rum. Dock är jag i dessa 

 hänseenden icke fullt på det klara. Vid tillsats af koncen- 

 trerad svafvelsyra bibehålla sig endodermis' liksom äfven de 

 derinom befintliga vedlagrens membraner, men de förra äro 

 tunnare och mer vågiga. I klorzinkjod och i jodtinktur blifva 

 dessa mörkare och mer brungula, likväl så, att der vanligen 

 är någon skilnad i färgning mellan de utåt och inåt belägna 

 endodermisväggarne. Samma cell synes sålunda stundom vara 

 både förvedad och förkorkad och kollenkymatisk. Endo- 

 dermis utgör också oftast gränsen mellan de utom belägna 

 kollenkymatiska cellerna och den inro förvedade väfuaden. 

 De horizontale liksom äfven de vågige, radiale väggarne äro 

 tjockare och försedda med små porer. Cellerna, som äro 

 ungefär dubbelt så långa som breda, äro till sin form väl 

 skilda såväl från de derinom belägna många gånger längre 

 som från de der utom befintliga isodiametriska cellerna. 

 Genom sitt innehåll, som utgöres af stäkelsekorn, skilja de sig 

 såväl från de förra, hvilka i definitivt stadium sakna innehåll, 

 som från de senare, hvilka äro klorofyllförande. Endodermis 

 förekommer mot bladskaftets öfre del, men mer och mer 

 otydlig mot den öfre ansvällningen, der den slutligen helt 

 och hållet upphör. Här blir deremot den särskilda kärl- 

 knippeslidan tydligare och är i bladet såsom vi sedan skola 



