BIHANG TLL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III. N:0 7. 27 



se geuom cellernas form skild från den oragifvande grund- 

 väfnaden. 



Innanför endodermis i bladskaftets mellersta del blifva 

 de närmaste lagren förvedade. Derutora är en klorofyll- 

 förande och på samma gång kollenkymatisk väfnad, hvars 

 celler i de yttersta lagren äro ungefär 2—4 gånger längre än 

 de äro breda, men aftaga inåt i längd och blifva närmast endo- 

 dermis nästan isodiametriska, såsom förhållandet var äfven i 

 stammen. Innanför de förvedade lagren är väfnaden oftast 

 tunnväggig, slem- och vattenförande såsom vid skaftets bas 

 och spets. Den särskilda strängslidan är i bladskaftets mellersta 

 del otydlig. 



Grundväfnaden i bladskifvan erbjuder icke många egen- 

 domligheter. I dennas bygnad liksom äfven beträffande kärl- 

 knippenas bygnad och utbredning i bladet erinra Dioscoreerna 

 mer om Dikotylerna än om Monokotylerna. 



Bladen äi-o bygda efter den bifaciala typen med ett väl 

 utveckladt palissadparenkym på öfre och ett lika tydligt 

 svampparenkym på undre sidan. Hos slägtena Tamxis och 

 Testudiyiaria är skilnaden mellan dessa väfnader mindre tydlig. 

 Palissadparenkymet, hvars cellform man kan se på tafl. IV, 

 tig. 25 och tafl. V, fig. ol, gränsar intill epidermis på så sätt, 

 att stundom ända till 8 — ^10 palissadceller med sina ändar 

 upptaga en enda epidermiscells inre y'^s.g. Hos slägtet 

 Dioscorca finnes icke spår till mer än ett enda dylikt cell- 

 lager. 



På den undre sidan begränsas detta af ett svampparenkym, 

 som består af flere lager mångarmade celler med stora inter- 

 cellularrum (Tafl. IV, fig. 30). Såväl palissad- som svamp- 

 parenkymet är klorofyllförande, det förra dock i högre grad. 

 De öfre bland svampparenkymets celler närma sig något så till 

 form som innehåll palissadcellerna. På gränsen mellan båda 

 löpa nerverna, hvilka omgifvas af en kärlknippeslida, som 

 skiljer sig från den öfriga grundväfnaden derigenom, att 

 cellerna äro mer långsträckta i kärlknippets riktning, hafva 

 mindre stundom inga armformiga utskott och innehålla obetyd- 

 ligt af klorofyll (figg. 25 och 30). Detta saknas vid de cell- 

 väggar, hvilka gränsa intill knippet. Rafidsäckar förekomma 

 icke blott såsom jag förut nämnt i stammens inre del och i 

 dess barklager isolerade eller stälda flere i en rad öfver hvar- 

 andra, utan äfven i bladskaftet och i bladen. 1 dessa sistnämnda 



