BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 13. AFD. III, N:0 7. 29 



följande internodier voro 12 i hvarje krets, i 10 derpå föl- 

 jande 14 i hvarje, i 3 derpå följande 15 i hvarje och i 4 derpå 

 följande 16 i hvarje krets. Först derpå började antalet småning- 

 om aftaga mer och mer högre upp närmare blomställningen. 

 I de grenar, som utgingo från denna hufvudstana, och på hvilka 

 bladen skenbart äro motsatta eller kransstälda, var förhållandet 

 annorlunda. Här var i allmänhet ett mindre antal knippen 

 än på hufvudstammen. De grenar, som utgingo längst ned, 

 hade sitt största antal knippen på sin midt. Högre upp hade 

 grenarne sitt största antal närmare basen. 



Hos ett annat exemplar af samma art var kärlknippenas 

 antal vid stammens bas 6, hvarefter de småningom ökades 

 uppåt till 9, hvarefter de i någon mån aftogo i antal högre 

 upp. Af Dioscorea punctata hade ett exemplar vid basen 6, 

 högre upp 7 och slutligen i 10 internodier 8 knippen i hvarje 

 krets. Sådant ungefär var förhållandet hos de flesta af mig 

 undersökta exemplaren af denna art. 



Då det var alltför vidlyftigt och besvärligt att fullfölja 

 kärlknippenas förlopp genom hela stammen, så måste jag 

 uppsöka det allmännast förekommande förhållandet. Detta 

 var beträffande Diosc&rea punctata, att 8 knippen förekommo 

 såväl ofvan som nedan om en nodus. Jag anser detta fall 

 lämpligt såsom typ af kärlknippenas förlopp och anordning 

 icke blott för denna art utan för familjen Dioscorete i all- 

 mänhet. Några väsentliga olikheter förekomma för resten 

 icke i detta hänseende mellan de särskilda arterna. 



Hvad först bladspåren eller de knippen, som sammansätta 

 den yttre kretsen, beträffar, så förlöpa dessa på följande sätt: 



Fig. 10 (Tafl. I) visar tvärsnittet af ett sådant interno- 

 dium hos Dioscorea punctata, der 8 knippen förekomma. Få 

 samma figur äro de tre bladspåreträngarne, som i nodus 

 löpa ut, skilda såväl derigenom, att åsarne midt för dem äro 

 skarpare, som äfven derigenom, att de löpa alternerande med 

 4 inre knippen, hvilka skilja sig från de öfriga inre deruti, 

 att flere protoxylemgrupper synas vid deras inre poler. Dessa 

 tre äro äfven genom sin bygnad något olika de öfriga blad- 

 spårsträngarne. De löpa ut i bladet, i hvars skaft, såsom vi 

 sedan skola se vid redogörelsen för knippenas förlopp i bladet, 

 de uppdela sig i flere. 



På sin väg nedåt stammen förhålla de sig på följande 

 sätt, som står i närmaste samband med bladdivergensen. 



