30 R. JUNGNER. ANATOMIEN HOS FAMILJEN DIOSCOREiJ;. 



Bladbasen omfattar ^/^ af stammens periferi, och emellan 2 

 öfver hvarandra stälda blad (Tafl. I, fig. 10) finnes hos denna 

 art i regeln en fåra. Det 9:de bladet står midt öfver det 

 första, och spiralen mellan dem beskrifver 3 cycli. Här är 

 alltså ^/' spiralställning. Denna kan gå antingen åt höger 

 eller venster. Den katodiska strängen af det nionde bladet, 

 som löper midt ofvanför det 6:te bladets mediana sträng, går 

 således genom 3 internodier. Det 9:de bladets mediana 

 sträng, som löper vertikalt midt öfver det 6:te bladets ano- 

 diska sträng, går likaledes genom 3 internodier, men den 

 anodiska strängen af det 9:de bladet, som löper vertikalt midt 

 öfver det 7:de bladets katodiska sträng, går endast genom 2 

 internodier. Hvar och en af de 3 bladspårsträngarne slutar 

 nedtill genom att lägga sig intill grenspåren strax under 

 dessas utträde ur en nodus på ett sätt, som sedermera i sara- 

 band med nodusbildningen skall närmare beskrifvas. När nu 

 längre upp på stammen bladspårsträngarne ökas, så har detta 

 tillgått på så sätt, att i stamspetsen plötsligen nya strängar 

 uppstått, hvilka nedåt lagt sig intill under dem löpande äldre 

 grenspårsträngar. Det är tydligt, att härigenom äfven fårornas 

 antal ökats, och att bladdivergensen ändrats. Man ser här 

 oupphörligen på samma gång, i hvilket nära samband kärl- 

 knippenas förlopp står till bladdivergensen, och huru för- 

 ändringar i den anatomiska bygnaden, särskildt i detta fall 

 beträffande nya kärlknippens uppkomst, också medföra för- 

 ändringar i morfologiskt hänseende. 



De fyra kärlknippen, som (Tafl. I, fig. 11) visa sig alter- 

 nerande med dessa tre bladspårsträngar, äro grenspår och 

 löpa ut i den nodus, som befinner sig strax ofvan (fig. 11). 

 De utgå i grenen likväl icke utan att först undergå vissa 

 förändringar. De blifva först och främst i sin helhet större, 

 och vekbastgrupperna i synnerhet utvidgas i ansenlig grad. 

 Dernäst sker en tudelning af hvarje knippe, så att dess inre 

 del böjer sig utåt (fig. 11 a) och går mycket nära de knippen, 

 som gå till bladet. Under tiden äro dessa 8 halfva knippen 

 sinsemellan dock förenade såväl derigenora, att vekbastgrup- 

 perna i dem sammansmälta, som också derigenom, att de 

 Btora kärlen ersättas af en massa korta trakeider, hvilket allt 

 tillsammans gör, att en partiel nodusbildning uppstår, i hvilken 

 knappast några särskilda knippen kunna urskiljas. Ur denna 

 nodusbildning, i hvilken deesutom i någon mån deltaga äfven 



